ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/12185/25 Суддя (судді) першої інстанції: Віталіна ГАЙДАШ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,
суддів: Говоруна О.В.,
Попової О.Г.,

При секретарі: Долинській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Черкаській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічною позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДПС у Черкаській області звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , в якому просило: стягнути податковий борг в сумі 2655386,30 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач має непогашений податковий борг перед бюджетом в сумі 2655386,30 грн., який підлягає стягненню. 
У свою чергу, відповідачем подано зустрічний позов, згідно якого останній просив:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області № 6727/23-00-09-01 від 05.05.2025 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних санкцій в сумі 1455205,34 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області № 6724/23-00-09-01 від 05.05.2025 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафних санкцій в сумі 1199160,96 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області № 6700/23-00-09-01 від 05.05.2025 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративного штрафу в сумі 1020,00 грн.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були прийняті відповідачем на підставі акту перевірки, складеного всупереч положенням ПК України, та який містить недостовірну інформацію щодо господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , такі рішення відповідача не можуть вважатися законними та обґрунтованими, а тому просить їх скасувати.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року адміністративний позов Головного управління ДПС у Черкаській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу - задоволено.
Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь бюджету податковий борг у сумі 2655386 (два мільйона шістсот п`ятдесят п`ять тисяч триста вісімдесят шість) грн 30 коп.
У задоволенні зустрічної позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.05.2025 № 6727/23-00-09-01, № 6724/23-00-09-01 та № 6700/23-00-09-01 - відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти рішення, яким яким у задоволенні позову Головного управління ДПС у Черкаській області до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу відмовити. Задовольнити зустрічний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.05.2025 № 6727/23-00-09-01, № 6724/23-00-09-01 та № 6700/23-00-09-01. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що подані контролюючим органом письмові докази на підтвердження позовних вимог останнього, за своїм змістом є лише аналітичними узагальненнями інформації, сформованими контролюючим органом, та не є первинними фіскальними документами, які безпосередньо підтверджують факт здійснення господарських операцій.
На думку скаржника, оскільки контролюючим органом проводилася не фактична, а документальна перевірка, що суперечить вимогам п. 80.2. ст. 80 ПК України, так як згідно пп. 75.1.3. п. 75.1. ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника, так така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем вказано про те, що відповідачем не заперечується факт реалізації підакцизної продукції алкогольних та тютюнових виробів без ліцензії у період з 23.10.2024 по 28.03.2025. Жодних доказів, які б спростовували факт встановленого перевіркою порушення відповідачем не надано.
Оскільки спірні податкові повідомлення-рішення також було направлено 06.05.2025 за податковою адресою платника: АДРЕСА_1 , тому право платника на подання в адміністративному порядку заперечень у разі незгоди з актом перевірки та складеними податковими повідомленнями рішеннями не було обмежене.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу Головного управління ДПС у Черкаській області від 19 березня 2025 року №740-п та направлень, виданих Головним управлінням ДПС у Черкаській області, проведено фактичну перевірку діяльності ФОП ОСОБА_1 , за місцями фактичного здійснення діяльності, за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 за період діяльності з 19.03.2025 тривалістю 10 діб.
Наказ від 19 березня 2025 року №740-п та направлення на перевірку від 19.03.2025 №1207/23-00-09-01-15, №1208/23-00-09-01-15 вручені під особистий підпис ОСОБА_1 .
У свою чергу, перевірка проводилась з 20.03.2025 по 28.03.2025 року.
Так, 20.03.2025 о 13 годині 19 хвилині в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 встановлено факт продажу однієї пляшки води «вода мінеральна» за ціною 17,50 грн., продавець отримав кошти, провів розрахункову операцію через РРО фіскальний номер №3001170721 та видав фіскальний чек №17840003 від 20.03.2025.
20.03.2025 року о 13 годині 29 хвилині в суперматикі «Rio-Market» за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює свою господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 встановлено факт продажу однієї пляшки води «Бонаква» за ціною 15,00 грн., продавець отримав кошти, провів розрахункову операцію через ПРРО фіскальний номер №4001011473 та видав фіскальний чек №COWUjiATIga від 20.03.2025.
У ході проведення фактичної перевірки, при огляді місця здійснення господарської діяльності, алкогольними напоями, які належать ФОП ОСОБА_1 за вищезазначеною адресою не встановлено, але згідно бази даних «Система обліку даних реєстраторів розрахункових операцій» виявлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , через програмний реєстратор розрахункових операцій №4001011472, 4001011473 ФОП ОСОБА_1 згідно реєстрів чеків за період з 23.10.2024 по 28.03.2025 здійснювала реалізацію алкогольних напоїв та тютюнових виробів без наявності відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями на загальну суму 599 580,48 грн. та 727 602,67 грн. відповідно.
Відповідно, перевіряючими ГУ ДПС у Черкаській області особисто ФОП ОСОБА_1 надано письмове звернення про отримання документів (їх належним чином завірених копій) від 20.03.2025.
Станом на 28.03.2025 документи зазначені в письмовому зверненні до перевірки надані не в повному обсязі, а саме: копії фіскальних чеків за листопад 2024 року-березень 2025 року.
За результатами фактичної перевірки складено Акт № 4073/23-00-09-01-16/ НОМЕР_1 від 31.03.2025 у якому зазначені порушення вимог частини сьомої ст. 16, частини першої ст. 23 Закону України від 18.06.2024 №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються електронних сигаретах, та пального» та п.85.2 ст. 85 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ.
Як наслідок, ГУ ДПС у Черкаській області у порядку, визначеному законом, засобами поштового зв`язку 01.04.2025 направлено за адресою реєстрації платника податків (податковою адресою, а саме: АДРЕСА_3 ). 
Однак лист, яким було направлено спірний акт перевірки на податкову адресу ОСОБА_1 повернуто «за закінченням терміну зберігання».
На підставі акту про результати фактичної перевірки № 4073/23-00-09-01-16/ НОМЕР_1 від 31.03.2025 Головним управлінням ДПС у Черкаській області винесено податкові повідомлення-рішення:
- від 05.05.2025 № 6727/23-00-09-01 по строку сплати 13.06.2025 у сумі 1455205,34 грн.; 
- № 6724/23-00-09-01 по строку сплати 13.06.2025 у сумі 1199160,96 грн. зі сплати адміністративних штрафів і інших санкцій (надходження коштів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючий орган) у сумі 1020,00 грн., 
- № 6700/23-00-09-01 по строку сплати 13.06.2025 у сумі 1020,00 грн.
ФОП ОСОБА_1 сформована податкова вимога від 25.06.2025 № 0006693-1305-2300, що направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.
Оскільки в добровільному порядку сума заборгованості відповідачем не сплачена, позивач просив стягнути її у судовому порядку.
А відповідач у свою чергу звернувся до суду із зустрічним позовом про скасування податкових повідомлень-рішень.
Задовольняючи позовні вимоги податкового органу, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на наявність непогашеного податкового боргу у розмірі 2655386,30 грн., наявні підстави для його стягнення у судовому порядку.
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції вказав, що з огляду на здійснення позивачем роздрібної торгівлі тютюновими виробами та алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії, вказане є підставою для застосування штрафних санкцій, передбачених абзацом сьомим частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
За правилами п.59.3 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Пунктом 59.5 статті 59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Таким чином, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов`язку та виникнення у нього податкового боргу.
При цьому, колегія суддів враховує, що згідно з абзацом 1 пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Абзацом 2 пункту 57.3 статті 57 ПК України передбачено, шо у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
У силу вимог пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до абзацу 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
З положень зазначених норм закону випливає, що обов`язок зі сплати грошового зобов`язання у платника податків виникає з наступного дня за днем узгодження такого зобов`язання і має бути виконаний протягом десяти днів. У разі оскарження до суду податкового повідомлення-рішення днем узгодження грошового зобов`язання є день набрання законної сили судовим рішенням.
Несплачені грошові зобов`язання у встановлений законом строк - протягом 10 календарних днів, наступних за днем їх узгодження, яке відбувається в день набрання законної сили судовим рішенням, є податковим боргом платника податків, з виникненням якого контролюючий орган має вжити заходів для його погашення, зокрема надіслати платникові податкову вимогу щодо погашення суми податкового боргу.
Вказане узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 810/272/16.
Згідно із п. п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.
Пунктами 88.1 та 88.2 ст. 88 ПК України визначено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
Пунктами 95.1 та 95.2 статті 95 ПК України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Згідно з вимогами п. 95.4 ст. 95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач має податковий борг в  сумі 2655386,30 грн.
Зазначена заборгованість виникла на підставі:
- податкового повідомлення-рішення від 05.05.2025 № 6727/23-00-09-01 по строку сплати 13.06.2025 у сумі 1455205,34 грн.; 
- податкового повідомлення-рішення від 05.05.2025 № 6724/23-00-09-01 по строку сплати 13.06.2025 у сумі 1199160,96 грн. зі сплати адміністративних штрафів і інших санкцій; 
- податкового повідомлення-рішення від 05.05.2025 № 6700/23-00-09-01 по строку сплати 13.06.2025 у сумі 1020,00 грн.
Колегія суддів звертає увагу на те, що одним із етапів стягнення податкового боргу з боржника є надсилання на адресу суб`єкта господарювання відповідної податкової вимоги.
Згідно пунктів 42.2, 42.5 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Пунктом 7 Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 30.06.2017 №610 встановлено, що податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові (абзац перший).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (абзац третій).
З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з виникненням податкового боргу, на адресу відповідача надіслано податкову вимогу від 25.06.2025 № 0006693-1305-2300, одна остання була поверрнута за закінченням терміну зберігання.
У той же час, колегія суддів враховує, що у силу вимог п. 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Слід зазначити, що податкова вимога не є тим рішенням суб`єкта владних повноважень, на підставі якого виник податковий борг, вона лише інформує платника про суму узгодженого податкового зобов`язання. Натомість, такими рішеннями є податкові повідомлення-рішення.
Так, пунктом 42.2 статті 42 ПК України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно з пунктом 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Таким чином, документи вважаються належним чином врученими платнику податків (без використання електронного кабінету): надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено податковим органом у спірному випадку) або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. 
Водночас, у разі надіслання документів поштою, крім отримання платником цієї кореспонденції на пошті, вони також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
При цьому, заборгованість у розмірі у відповідача у розмірі 2655386,30 грн підтверджується даними з інтегрованої картки платника податків, наданим до суду першої інстанції.
Слід зауважити, що згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 13.02.2025 у справі № 580/871/24, у межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань. 
Оцінка податкового правопорушення, встановленого, зокрема, за результатами податкової перевірки відповідача, на підставі якої контролюючим органом прийнятий акт індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акту індивідуальної дії, зокрема податкового повідомлення-рішення.
У свою чергу, не погоджуючись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом. 
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Так, згідно з пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Підстави проведення фактичної перевірки регламентовано статтею 80 ПК України, відповідно до пункту 80.2 якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК).
З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами. 
Як свідчать матеріали справи, підставою для проведення фактичної перевірки ФОП Загородньої згідно наказу ГУ ДПС у Черкаській області від 19.03.2025 №740-п є підпункти 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.
У свою чергу, підставою для проведення фактичної перевірки згідно цієї норми є:
- наявність чи отримання контролюючим органом інформації яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства. 
Тобто, вжите в цьому випадку словосполучення можливі порушення яке змістовно має розкриватися у отриманій інформації щодо платника податку, якраз і є тим підґрунтям, що вказує на необхідність з`ясування наявності чи відсутності тих ймовірних (можливих) порушень, щодо яких є підозра, у спосіб призначення та проведення фактичної перевірки.
Так, з аналізу змісту наказу відповідача від 19.03.2025 №740-п про проведення фактичної перевірки ФОП Загородньої, вбачається, що останній містить мету проведення перевірки «контроль за дотриманням вимог законодавства з питань ліцензування, виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, тютюновох сировини платниками податків, здійснення функцій визначениз хаконодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, відображення та правильності обрахунку акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів в розрахункових документах та фіскальних звітах, наявності документів, що підтверджують походження підакцизних товарів, за місцем фактичного здійснення діяльності», та у ньому зазначено правову підставу такої перевірки як пп. 20.1.2, 20.1.4, 20.1.8-20.1.11 п.20.1 ст. 20, пп 75.1.3 п.75.1 ст. 75, пп. 80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.
Таким чином за даних обставин суд вважає, що призначення відповідачем фактичної перевірки з наведених у прийнятому наказі підстав є способом реалізації відповідних управлінських функцій контролюючим органом з метою перевірки отриманої інформації про можливі порушення в діяльності суб`єкта господарювання (позивача), що відповідає диспозиції норми п.п. 80.2.2, 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Пунктами 62.1- 62.3 статті 62 ПК України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом: 62.1.1. ведення обліку платників податків; 62.1.2. інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; 62.1.3. перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; тощо.
Інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій (п. 71.1 ст. 71 ПК України).
Згідно пункту 72.1 статті 72 ПК України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла: від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація: 72.1.1.3. про фінансово - господарські операції платників податків (підпункт 72.1.1 пункту 72.1 статті 72ПК України); про застосування реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій, у тому числі електронні копії розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, поданих до контролюючих органів. Для цілей цього підпункту терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (підпункт 72.1.1.4 пункту 72.1 статті 72 ПК України).
Згідно пункту 74.1 статті 74 ПК України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Інформаційні системи і засоби їх забезпечення, розроблені, виготовлені або придбані центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є державною власністю.
Система захисту податкової інформації, що зберігається в базах даних Інформаційних систем, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, а також контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, в порядку інформаційної взаємодії відповідно до пункту 41.2 статті 41 цього Кодексу.
Перелік Інформаційних систем визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики (пункт 74.3 статті 74 ПК України).
Положеннями статті 83 ПК України встановлено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи; мультимедійна інформація (фото, відео-, звукозапис), отримана (виготовлена) контролюючими органами.
Відповідно, порядок застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України від 06.07.1995 року №265/95-ВР Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг (зі змінами) (далі - Закон № 265/95-ВР).
Так, згідно визначення термінів наведеного у Законі № 265/95-ВР:
- фіскальний сервер контролюючого органу - програмно-технічний комплекс, через який реалізується фіскальна функція та який здійснює реєстрацію програмних реєстраторів розрахункових операцій, електронних розрахункових документів, електронних фіскальних звітів та електронних фіскальних звітних чеків, збереження даних щодо проведеної розрахункової операції у системі обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, обробки та надання доступу до інформації про розрахункові операції, проведені з використанням програмних реєстраторів розрахункових операцій, а також інтеграцію з програмними реєстраторами розрахункових операцій через програмний інтерфейс (АРІ), розміщений у відкритому вільному доступі;
- електронний фіскальний звіт - це:
а) документ, створений реєстратором розрахункових операцій, який переведено у фіскальний режим роботи, що містить дані фіскального звіту, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити фіскального звіту за встановленою формою;
б) документ, створений програмним реєстратором розрахункових операцій, що містить дані фіскального звіту, зареєстрований фіскальним сервером контролюючого органу, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити фіскального звіту за встановленою формою;
- електронна копія розрахункового документа - ідентична копія (у формі електронних даних) розрахункового документа, створеного реєстратором розрахункових операцій, яка міститься на контрольній стрічці в пам`яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам`яті модемів, які до них приєднані, та/або створена програмним реєстратором розрахункових операцій у електронній формі, що може використовуватися контролюючими органами як податкова інформація та під час проведення перевірок платників податків;
- електронна копія фіскального звітного чека - ідентична копія (у формі електронних даних) фіскального звітного чека, створеного реєстратором розрахункових операцій та/або програмним реєстратором розрахункових операцій, що може використовуватися контролюючими органами як податкова інформація та під час проведення перевірок платників податків;
- електронна копія фіскального звіту - ідентична копія (у формі електронних даних) фіскального звіту, створеного реєстратором розрахункових операцій та/або програмним реєстратором розрахункових операцій, що може використовуватися контролюючими органами як податкова інформація та під час проведення перевірок платників податків.
Відповідно Наказом Міністерства фінансів України від 05 серпня 2020 року № 477 було затверджено Порядок функціонування Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій (далі - Порядок №477).
Згідно пунктів 1, 2, 3, 4, 7 розділу ІІ даного Порядку №477 система обліку даних реєстраторів розрахункових операцій (надалі - СОД РРО) - інформаційна система, призначена для збору, зберігання, використання даних РРО та ПРРО (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених РРО та ПРРО), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів.
СОД РРО розташована в ДПС та використовується в межах повноважень посадовими особами органів ДПС для виконання завдань та функцій, визначених Податковим кодексом України.
СОД РРО складається із сервера додатків та бази даних.
СОД РРО забезпечує: 1) функціонування у цілодобовому режимі; 2) інтеграцію та обмін даними з фіскальним сервером контролюючого органу та іншими інформаційними системами ДПС; 3) обробку даних, отриманих від Системи збору і зберігання даних РРО, побудованої за технологією Національного банку, та від фіскального сервера контролюючого органу; 4) збереження даних про реєстрацію, перереєстрацію, скасування реєстрації РРО/ПРРО; 5) збереження документів: створених РРО, що переведені у фіскальний режим роботи; створених ПРРО, що зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу, або створених в режимі офлайн з присвоєними ПРРО фіскальними номерами з діапазону номерів, сформованих фіскальним сервером контролюючого органу, та переданих до фіскального сервера контролюючого органу після завершення режиму офлайн у порядку, встановленому статтею 7 Закону; 6) можливість надання через Електронний кабінет, що функціонує відповідно до статті 42-1 розділу II Податкового кодексу України, даних про розрахунковий документ на запит покупця (споживача).
Доступ будь-яких компонентів до бази даних СОД РРО здійснюється виключно через сервер додатків.
Таким чином, інформація, яка зберігається в СОД РРО відображає всі дані про проведені розрахункові операції та реквізити фіскального чека.
Аналіз наведених норм податкового законодавства свідчить про те, що використання податковим органом під час проведення фактичної перевірки отриманої податкової інформації, яка надходить від платників податків, через бази даних інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем, зокрема інформація: про фінансово-господарські операції платників податків; про застосування реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій, у тому числі щодо електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, поданих до контролюючих органів через інформаційну систему СОД РРО, у вигляді електронного розрахункового (фіскального) документа (чека, звіту), є такою, що може використовуватися контролюючими органами, як податкова інформація під час проведення фактичних перевірок платників податків.
При цьому, використання такої інформації є належною реалізацією контролюючим органом податкового контролю, як необхідний комплекс заходів, що забезпечує формування та реалізацію державної фінансової політики, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій та може бути самостійною підставою для висновків під час проведення фактичної перевірки.
Виходячи з наведеного, відповідач під час проведення фактичної перевірки, мав правову можливість використовувати податкову інформацію, яка міститься в СОД РРО, зокрема щодо перевірки реалізації підакцизних товарів (алкогольні напої та тютюнові вироби), інформація та дані якої є фактичним відображенням (дублюванням) розрахункових операцій проведених позивачем у відповідний перевіряємий період.
Відтак, при проведенні фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , зокрема, була використана інформація бази даних СОД РРО, за результатами аналізу якої, встановлено реалізацію підакцизних товарів (алкогольні напої та тютюнові вироби).
У силу вимог п. 16 статті 3 Закону № 265/95-ВР, у разі виявлення несправностей реєстратора розрахункових операцій, а також пошкодження засобів контролю протягом робочого дня, в якому виявлено несправності чи пошкодження, письмово або засобами електронних комунікацій в довільній формі повідомити центр сервісного обслуговування, а також протягом двох робочих днів після дня виявлення несправностей чи пошкодження письмово або засобами електронних комунікацій в довільній формі повідомити про це контролюючий орган, у якому суб`єкт господарювання зареєстрований платником податків. У разі виявлення несправностей програмного реєстратора розрахункових операцій протягом дня, в якому виявлено несправність, засобами електронних комунікацій повідомити про це контролюючий орган, виробника програмного реєстратора розрахункових операцій та/або центр сервісного обслуговування (за наявності) за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Однак, як вірно відзначено судом першої інстанції, про порушення роботи (збої) при використанні реєстратора розрахункових операцій (ПРРО), який використовувався ФОП ОСОБА_1 , при реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів за адресою здійснення господарської діяльності до контролюючих органів ДПС не повідомлялось.
Наданий скаржником до суду апеляційної інстанції Акт-довідка від 13.11.2025 про виявлення технічного збою та пошкодження даних у касовій програмі та лист-відповідь від 30.04.2026 колегія суддів оцінює критично, враховуючи, що згідно з частиною четвертою статті 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У даному випадку, відповідачем не було обгрунтовано належним чином причини неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції.
До того ж, вказана адміністративна справа №580/12185/25 перебувала на розгляді в суді першої інстанції з 10 листопада 2025 року, та відповідач був обізнаний про її розгляд судом першої інстанції, і відповідно жодних дій щодо надання відповідних доказів до суду першої інстанції не вчинював, відтак не був зацікавлений у повному та об`єктивному розгляді даної справи.
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Колегія суддів підкреслює, що з метою виконання своїх процесуальних обов`язків визначених КАС України, особа, яка подала позовну заяву, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії щодо неприпустимості зловживання своїми процесуальними правами.
До того ж, жодних обґрунтувань щодо неможливості надання вказаних доказів до прийняття оскаржуваного рішення чи під час розгляду справи в суді першої інстанції матеріали справи не містять.
При цьому, складена Акт-довідка про виявлення технічного збою датується тільки 13.11.2025 про виявлення технічного збою ще у листопаді 2024 року.
Стосовно виявлених порушень, а саме: роздрібної торгівлі тютюновими виробами та алкогольними напоями за відсутності ліцензій на право роздрібної торгівлі, слід зазначити таке.
Питання щодо порядку отримання та використання дозвільних документів (ліцензій) пов`язаних з імпортом, експортом, оптовою і роздрібною торгівлею алкогольними напоями, тютюновими виробами, пальним та його зберіганням врегульовані статтею 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (надалі Закон - №481/95-ВР) (чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, який діяв до 01 січня 2025 року).
Статтею 1 Закону № 481/95-ВР визначено, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.
Роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування;
Алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу «живого» бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД;
Тютюнові вироби - сигарети з фільтром або без фільтру, цигарки, сигари, сигарили, а також люльковий, нюхальний, смоктальний, жувальний тютюн, махорка та інші вироби з тютюну чи його замінників для куріння, нюхання, смоктання, жування чи вдихання без горіння шляхом нагрівання;
Статтею 15 Закону № 481/95-ВР визначено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), фіскальні номери програмних реєстраторів розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в податкових органах.
У додатку до ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) зазначається адреса місця торгівлі і вказуються перелік електронних контрольно-касових апаратів та інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення, фіскальні номери програмних реєстраторів розрахункових операцій; реєстраційні номери книг обліку розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі.
Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
Таким чином, для здійснення господарської діяльності, а саме для здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним суб`єкт господарювання має отримати ліцензію на здійснення такої діяльності. 
Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 481/95-ВР за порушення норм щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
Зокрема, згідно абзацу сьомого частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) за оптову і роздрібну торгівлю спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.
Разом з тим, ФОП ОСОБА_1 не заперечується, що остання не має ліцензії на право здійснювати роздрібну торгівлю тютюновими виробами та алкогольними напоями.
Натомість, ФОП ОСОБА_1 вказує, що не здійснювала таку торгівлю, так як зазначені в акті перевірки алкогольні напої та тютюнові вироби могли належати іншим фізичним особам-підприємцям, таким як ФОП ОСОБА_2 або ФОП ОСОБА_3 , які здійснюють свою господарську діяльність за однією адресою з ФОП ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , та які мають ліцензії на роздрібну торгівлю тютюновими виробами та алкогольними напоями.
У суді першої інстанції відповідачем було надано трудовий договір №1 від 03 грудня 2024 року, укладений між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 та трудовий договір №2 від 03 грудня 2024 року, укладеного між ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_1 та пояснень в судовому засіданні представника ФОП ОСОБА_1 , що дані працівники працюють також у ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , а тому помилково могли пробити товар по РРО, що належить ФОП ОСОБА_1 суд зазначає наступне.
Представником ФОП ОСОБА_1 не надано до суду доказів, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебувають у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 або ФОП ОСОБА_3 . 
При цьому, згідно реєстрів чеків вбачається, що ФОП ОСОБА_1 (в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 ) та (в супермаркеті «Rio-Market» за адресою: Черкаська область, Уманський район, м. Жашків, вул. Лікарняна, буд. 11) через програмний реєстратор розрахункових операцій №4001011472, 4001011473 за період з 23.10.2024 по 28.03.2025 здійснювала реалізацію алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами.
З огляду на вказане та на підставі висновків акту фактичної перевірки від 31.03.2025 №4073/23- 00-09-01-16/ НОМЕР_1 Головним упралінням ДПС у Черкаській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.05.2025 №6727/23-00-09-01; №6724/23-00-09-01; №6700/23-00-09-0, якими до позивача застосовано штрафні санкції за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності відповідної ліценції.
Таким чином, вказане свідчить про здійснення позивачем роздрібної торгівлі тютюновими виробами та алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії, що є підставою для застосування штрафних санкцій, передбачених абзацом сьомим частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР, та свідчить про правомірність винесених податкових повідомлень-рішень.
Отже, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову контролюючого органу та відмови у задоволенні зустрічного позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.В. Говорун

О.Г. Попова