ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 липня 2026 року 	Справа № 280/1206/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд 158-Б, м. Запоріжжя, 69005) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивачка, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якій позивачка просить суд:
визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивачки у подвійному розмірі періодів роботи з 07.08.2018 року по 27.12.2021 року, з 28.12.2021 року по 01.11.2023 року;
зобов`язати відповідача зарахувати періоди роботи з 07.08.2018 року по 27.12.2021 року, з 28.12.2021 року по 01.11.2023 року до страхового стажу позивачки у подвійному розмірі, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з чим провести її перерахунок та виплату пенсії з дати призначення з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Враховуючи, що у період з 07.08.2018 по 27.12.2021 та з 28.12.2021 по 01.11.2023 вона працювала у Софіївській спеціалізованій туберкульозній лікарні №55 то має право на зарахування зазначеного стажу для визначення розміру пенсії у подвійному розмірі.
Ухвалою від 17.02.2026 позов був залишений без руху, позивачці наданий строк для усунення недоліків позову.
24.02.2026 від представника позивачки до суду надійшла заява про поновлення строку звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою судді від 27.02.2026 позовну заяву в частині позовних вимог за період з 21.10.2024 по 07.08.2025 було повернуто позивачці через пропуск строку звернення до суду.
Ухвалою від 27.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 
18.03.2026 засобами системи «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву посилається на те, що згідно п. 16 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечать цьому Закону. Тобто, оскільки Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набрав чинності 01.01.2004, то в подвійному розмірі на підставі ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підлягають зарахуванню періоди до 01.01.2004. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії періоди роботи після 01.01.2004 року зараховуються на загальних підставах, тобто в одинарному розмірі. Отже, позивачці до страхового стажу періоди роботи з 07.08.2018 по 27.12.2021 та з 28.12.2021 по 01.11.2023 зараховано в одинарному розмірі, як це і вимагає чинне законодавство. Вважає, що дії відповідача не суперечать чинному законодавству України, тому, підстави для задоволення вимог позивачки повністю відсутні. Також звертає увагу суду, що призначення, нарахування сум пенсії, індексація, компенсації, їх виплата є дискреційними повноваженнями пенсійного органу. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Розглянувши наявні у справі матеріали, суд встановив наступне.
Позивачка перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV. 
Пенсію обчислено з урахуванням загального страхового стажу 38 років 2 місяця 1 день. 
Робота за Списком №2 становить 12 років 4 місяці та 22 дні.
Вказане підтверджується розрахунками пенсії позивачки, які були надані сторонами та долучені до матеріалів справи.
Періоди роботи позивачки до 01.01.2024 були зараховані у подвійному розмірі.
Проте періоди роботи позивачки з 07.08.2018 по 27.12.2021 та з 28.12.2021 по 01.11.2023 на посаді старшої медичної сестри (назва посади в подальшому була змінена з 28.12.2021) у «Софіївській спеціалізованій туберкульозній лікарні №55» були зараховані на загальних підставах, а саме в одинарному розмірі.
Зазначене підтверджується листом відповідача від 21.11.2025 за №23069-24120/М-02/8-0800/25, розрахунками пенсії позивачки та визнається представником відповідача у наданому відзиві.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивачка звернулась з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам суд зазначає, що спірні правовідносини виникли з питання зарахуванню у подвійному розмірі, згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періодів роботи після 01 січня 2004 року (дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
Закон №1058-IV набрав чинності 01.01.2004. До цього моменту пенсійні правовідносини були врегульовані Законом №1788-ХІІ.
Відповідно до преамбули Закону №1058-IV цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Таке правове регулювання визначає, що положення Закону №1788-ХІІ, в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в тому числі щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивачки за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Під час розгляду справи судом встановлено і не заперечується відповідачем, що позивачка в період з 07.08.2018 по 27.12.2021 та з 28.12.2021 по 01.11.2023 працювала у «Софіївській спеціалізованій туберкульозній лікарні №55» на посаді старшої медичної сестри.
За правилами статті 60 Закону №1788-ХІІ та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV період роботи у інфекційному (туберкульозному) закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 20.04.2022 у справі №214/3705/17, від 27.04.2023 у справі №160/14078/22, від 11.02.2025 у справі №420/8637/24, у яких суди дійшли висновку про правомірність зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону №1788-ХІІ періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01.01.2004, тобто після дати набрання чинності Законом №1058-IV.
Відповідно до ч. 5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Ураховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про наявність порушення прав позивачки з боку відповідача щодо відмови у зарахуванні періодів роботи з 07.08.2018 по 27.12.2021 та з 28.12.2021 по 01.11.2023 в «Софіївській спеціалізованій туберкульозній лікарні №55» на посаді старшої сестри, до стажу роботи у подвійному розмірі.
Щодо інших доводів відповідача, то в даному випадку суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява №18390/91; пункт 29).
Інші доводи пенсійного органу не впливають на суть спору, а отже не потребують детальних відповідей.
З урахуванням викладеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню (з урахуванням позовних вимог, провадження за якими відкрито).
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
При зверненні до суду з даним позовом позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 1331,20 грн, який підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Інші судові витрати позивачкою до стягнення не заявлялись.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд 158-Б, м. Запоріжжя, 69005) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі періодів роботи з 07.08.2018 по 27.12.2021 та з 28.12.2021 по 01.11.2023.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати періоди роботи з 07.08.2018 по 27.12.2021 та з 28.12.2021 по 01.11.2023 до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з чим провести перерахунок та виплату пенсії з 08 серпня 2025 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. 
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення у повному обсязі складено та підписано «21» липня 2026 року.

Суддя Р.В. Кисіль