Справа № 462/2645/26 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М. 
Провадження № 33/811/1136/26 Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Залізничного районного суду м. Львова від 16 червня 2026 року, щодо ОСОБА_1 , 
встановив:
цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП.
Накладено на нього стягнення:
за ст. 124 КУпАП– штраф у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.;
за ст. 122-4 КУпАП – штраф у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп.
На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП, призначено ОСОБА_1 остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 12 березня 2026 року о 16 год. 13 хв. за адресою: м. Львів, вул. Федьковича, 51, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не дотримався безпечного бокового інтервалу, здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб «Weltmeister», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків.
Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 1.5, 2.3.б, 13.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Окрім того, ОСОБА_1 , 12 березня 2026 року о 16 год. 13 хв. за адресою: м. Львів, вул. Федьковича, 51, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди не залишився на місці та не повідомив про події підрозділ поліції.
Таким чином, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.10.а ПДР України України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі, або направити справу на новий судовий розгляд.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, висновки суду не підтверджені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на припущеннях.
Наголошує, що судом першої інстанції не взято до уваги його клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням на листку непрацездатності.
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази механічних пошкоджень транспортного засобу, а пошкодження наявні на автомобілі заявниці не свідчать про те, що такі були завдані його транспортним засобом.
Звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні показання очевидців події та фото, відеозаписи, а рапорт працівників поліції було виготовлено на підставі показань потерпілої.
Наголошує, що судом першої інстанції не враховано його доводів, а саме: що він не відчув факту зіткнення, не мав умислу на залишення місця ДТП.
Зазначає, що всі докази є неналежними та недопустимими.
Заслухавши виступ особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на підтримку доводів апеляційної скарги, пояснення потерпілої на заперечення аргументів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Статтею 122-4 КпАП України передбачено відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Пунктом 2.10 А ПДР України передбачено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Статтею 124 КпАП України передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, та тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Відповідно до п.1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган.
Пунктом 2.3 б ПДР України, встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Згідно із п. 13.1 ПДР України, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Всупереч тверджень апелянта ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 були дотримані, а висновок суду про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, 124 КУпАП, за обставин, викладених у протоколах та постанові, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, зокрема:
- даними протоколу про протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №619551 від 20 березня 2026 року (а.с.22), відповідно до якого ОСОБА_1 , 12 березня 2026 року о 16 год. 13 хв. за адресою: м. Львів, вул. Федьковича, 51, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не дотримався безпечного бокового інтервалу, здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб «Weltmeister», державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків;
- інформації зі схеми місця ДТП (а.с. 24), на якій відображено місце події, та розміщення транспортного засобу, дорожня обстановка, завдані пошкодження автомобілеві;
-рапортом працівника поліції (а.с. 25) з якого вбачається, що патрульні отримали повідомлення, що за адресою: м. Львів, вул. Федьковича, 51 відбулося ДТП, після якого водій автомобіля «Volkswagen Transporter» залишив місце події;
- письмовими поясненнями ОСОБА_2 від від 12 березня 2026 року (а.с. 26 ), з яких встановлено, що вона приборкувала свій автомобіль за адресою м. Львів, вул. Федьковича, 51, після чого на протязі 15 хв. перебувала в приміщенні банку, повернувшись до автомобіля виявила пошкодження задньої частини автомобіля, а саме заднього бампера та крила, з слів працівників банку їй стало відомо, що її авто зачепив транспортний засіб «Volkswagen», після чого залишив місце події;
- письмовими поясненнями ОСОБА_1 (а.с. 26), з яких вбачається, що він проїздив вулицею Федьковича, у м. Львові, жодного контакту з іншими автомобілями він не відчував; 
- інформацією з протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 №619555 від 20 березня 2026 року (а.с. 1), з якого встановлено, що ОСОБА_1 , 12 березня 2026 року о 16 год. 13 хв. за адресою: м. Львів, вул. Федьковича, 51, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди не залишився на місці та не повідомив про події підрозділ поліції
- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, на якому зафіксовано момент зіткнення транспортного засобу «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , з автомобілем «Weltmeister», державний номерний знак НОМЕР_2 ., після якого водій ОСОБА_1 вийшов з автомобіля, оглянув транспортні засоби та поїхав з місця ДТП.
Твердження апелянта, що в матеріалах справи відсутні докази механічних пошкоджень транспортного засобу, не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки завдані транспортному засобу «Weltmeister», державний номерний знак НОМЕР_2 , механічні пошкодження були належним чином зафіксовані на схемі місця ДТП (а.с.24), яка містить відомості про місце зіткнення, розташування транспортного засобу та характер отриманих ними пошкоджень.
Окрім того, доводи про те, що пошкодження автомобіля ОСОБА_2 не свідчать про їх заподіяння саме транспортним засобом особи, яка притягається до відповідальності, є необґрунтованими та спростовуються відеозаписом, який було досліджено в суді апеляційної інстанції. 
Аргументи апелянта, що він не відчув факту зіткнення та не мав умислу на залишення місця ДТП, апеляційний суд відхиляє як безпідставні, оскільки дані обставини не впливають на правильність кваліфікації дій ОСОБА_3 , оскільки самі по собі не спростовують факту його причетності до дорожньо-транспортної пригоди та невиконання обов`язків, покладених на нього у разі її вчинення. Суб`єктивне сприйняття водієм факту зіткнення або твердження про відсутність умислу залишити місце ДТП не виключають складу адміністративного правопорушення. Також апеляційний суд звертає увагу, що дані аргументи спростовуються, відеозаписом, долученим до матеріалів справи, на якому зафіксовано, що ОСОБА_3 відчув контакт свого автомобіля з транспортним засобом ОСОБА_2 , оглянув транспортні засоби на місці події, після чого поїхав з місця ДТП.
Твердження апелянта, що в матеріалах справи відсутні показання очевидців події та фото, відеозаписи, апеляційний суд розцінює критично, оскільки потерпілою долучено відеозапис, на якому зафіксовано момент ДТП та дії водія ОСОБА_1 .
Доводи апелянта, що суд першої інстанції не взяв до уваги клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням особи на листку непрацездатності, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки судом першої інстанції зазначене клопотання було належним чином розглянуто та враховано під час вирішення питання щодо можливості проведення судового розгляду.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.
В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції. 
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положень ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд першої інстанції з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ст. 122-4, 124 КУпАП.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:
постанову Залізничного районного суду м. Львова від 16 червня 2026 року, про притягнення ОСОБА_1 доадміністративної відповідальності за ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя           Партика І.В.