ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/10976/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий, судді: Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.,

за участю секретаря судового засідання: Натаріної О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Релігійної організації «Релігійна громада Храму Різдва Пресвятої Богородиці м. Хмельницького Хмельницької Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)»

на постанову Північного апеляційного господарського суду
(головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Алданова С.О., Євсіков О.О.)
від 20.05.2026

у справі № 910/10976/25

за позовом ОСОБА_1 
до Хмельницької обласної державної адміністрації, Релігійної організації «Релігійна громада Храму Різдва Пресвятої Богородиці м. Хмельницького Хмельницької Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)»
про визнання недійсним рішень, оформлених протоколом загальних (парафіяльних) зборів, зобов`язання скасувати розпорядження, визнання недійним статуту релігійної громади у новій редакції,

за участю представників учасників справи:
позивача - Родзевич В.Л., Міліруд Є.О.,
відповідача 1 - Савіна А.О.,
відповідача 2 - Красніков Т.В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Хмельницької обласної державної адміністрації (Хмельницької обласної військової адміністрації) (далі - Хмельницька ОВА) та Релігійної організації "Релігійна громада Храму Різдва Пресвятої Богородиці м. Хмельницького Хмельницької Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) (далі - Релігійна організація) про визнання недійсним рішень, оформлених протоколом загальних (парафіяльних) зборів, зобов`язання скасувати розпорядження, визнання недійним статуту релігійної громади у новій редакції.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.05.2023 відбулись парафіяльні загальні збори членів Релігійної організації, оформлені протоколом №3, за результатами яких прийнято статут організації у новій редакції, що був зареєстрований розпорядженням першого заступника начальника Хмельницької ОВА від 12.05.2023 №371/2023-р. Втім позивач зазначає, що проведення цих загальних зборів відбулось без дотримання вимог статуту щодо порядку їх скликання та з порушенням чинного законодавства, а тому статут у новій редакції підлягає визнанню недійним.

2. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та оскаржуваної постанови апеляційного суду

2.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2026:

1) закрито провадження у справі №910/10976/25 за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької ОВА про зобов`язання скасувати розпорядження першого заступника начальника Хмельницької ОВА від 12.05.2023 №371/2023-р "Про реєстрацію статуту Релігійної організації "Релігійна громада Храму Різдва Пресвятої Богородиці м. Хмельницького Хмельницької Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) у новій редакції" на підставі пункту 3 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України);

2) справу №910/10976/25 за позовом ОСОБА_1 до Релігійної організації про визнання недійсним рішень, оформлених протоколом загальних (парафіяльних) зборів, визнання недійним статуту релігійної громади у новій редакції передано до Господарського суду Хмельницької області за підсудністю.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі в частині вимог позивача до Хмельницької ОВА про зобов`язання останньої скасувати розпорядження, суд першої інстанції вказав, що на даний час існує ухвала, яка набрала законної сили, про закриття провадження між тими самими сторонами, про той самий предмет (скасування розпорядження від 12.05.2023 №371/2023-р) і з тих самих підстав (рішення загальних (парафіяльних) зборів, оформлене протоколом від 07.05.2023 №3 прийняте неуповноваженими особами, з порушенням порядку їх скликання та проведення, встановленого статутом).

В частині позовних вимог до Релігійної організації суд дійшов висновку, що справа підлягає передачі за підсудністю до Господарського суду Хмельницької області, оскільки станом на дату подання позовної заяви така Релігійна організація зареєстрована та знаходиться у м. Хмельницькому.

2.2. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2026 ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.02.2026 у справі №910/10976/25 скасовано, а справу повернуто до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Ухвалюючи дану постанову, суд апеляційної інстанції вказав, що у справі, що розглядається, суд першої інстанції помилково ототожнив підстави обох позовів, оскільки у первісній справі №910/7900/23 підставою позову були зовнішні юридичні факти, а саме порушення процедури державної реєстрації та перевищення повноважень державним органом, адже позивач посилався на незаконні та безпідставні дії органу державної влади. Тобто предметом цього позову було безпосереднє скасування індивідуального акта суб`єкта владних повноважень - розпорядження Хмельницької ОВА. Разом з тим у справі, що розглядається №910/10976/25, підставою позову є внутрішні юридичні факти (корпоративний спір), а саме відсутність членства в релігійній громаді у осіб, які голосували на парафіяльних зборах; ухвалення статуту неуповноваженими суб`єктами. Тобто предметом спору є визнання недійсними рішень загальних зборів релігійної громади та її статуту. Вимога щодо державної адміністрації змінила свій процесуальний статус і стала похідною вимогою, яка автоматично залежить від вирішення питання про недійсність рішень громади.

Оскільки закриття провадження щодо Хмельницької ОВА є передчасним та помилковим, то і висновок про передачу справи до Господарського суду Хмельницької області є помилковим.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, Релігійна організація звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2026, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.02.2026 у справі №910/10976/25 залишити в силі.

3.2. На обґрунтування своєї правової позиції у поданій касаційній скарзі Релігійна організація "Релігійна громада Храму Різдва Пресвятої Богородиці м. Хмельницького Хмельницької Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України.

Скаржник відзначає, що у справі № 910/7900/23, як і у справі №910/10976/25 позивач оспорює один і той самий комплекс юридичних фактів, а саме правомірність проведення загальних зборів релігійної громади 07.05.2023, повноваження осіб, які брали участь у таких зборах, законність прийняття рішення про зміну підлеглості релігійної громади, затвердження нової редакції статуту та подальшу державну реєстрацію відповідних змін на підставі розпорядження Хмельницької обласної державної адміністрації від 12.05.2023 №371/2023-р.

В обох справах позивач посилається на ті самі фактичні обставини, зокрема на відсутність належних повноважень у осіб, які брали участь у голосуванні, недотримання вимог законодавства та статутних документів під час проведення зборів, а також незаконність державної реєстрації змін, здійсненої на підставі рішень таких зборів.

Отже, фактичні підстави позовів у справах № 910/7900/23 та № 910/10976/25 є однаковими. Сам по собі інший спосіб формулювання позовних вимог або доповнення позову новими способами захисту не свідчить про зміну підстав позову, якщо такі вимоги ґрунтуються на тому самому фактичному складі обставин.

Апеляційний суд усупереч вимогам статей 73, 74, 76, 86, 236 та статті 269 ГПК України не дослідив у повному обсязі матеріали справи № 910/7900/23, не навів порівняльного аналізу фактичних підстав двох позовів та не мотивував, які саме нові юридично значимі обставини не були предметом судового дослідження у попередній справі.

Посилання апеляційного суду на те, що позивач «доповнив свої вимоги принципово новими обставинами, а саме легітимністю статусу учасників зборів», не відповідає фактичним матеріалам справи, оскільки саме ці обставини були покладені в основу позовних вимог у справі № 910/7900/23 та зазначалися позивачем як підстава для скасування оспорюваного розпорядження.

Отже, апеляційний суд фактично не встановив жодної нової фактичної підстави спору, а лише надав іншу юридичну оцінку вже існуючим обставинам, які були предметом дослідження у справі № 910/7900/23.

Більше того, обґрунтовуючи відсутність тотожності спорів, суд апеляційної інстанції фактично зосередився на питанні належності та ефективності обраного позивачем способу захисту. Водночас для вирішення питання про застосування пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України визначальним є встановлення тотожності сторін, предмета та підстав позову, а не оцінка ефективності заявленого способу захисту.

3.3. Хмельницька ОВА 26.06.2026 через «Електронний суд» подала до Суду пояснення, в якому просить касаційну скаргу задовольнити.

Відзив на касаційну скаргу від позивача до Суду не надходив.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій, та мотиви, з яких виходили суди при ухваленні судових рішень

4.1. У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/7900/23 за позовом, зокрема ОСОБА_1 до Хмельницької ОВА, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Релігійна організація "Релігійна громада Храму Різдва Пресвятої Богородиці м. Хмельницького Хмельницької Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)", про визнання протиправним та скасування розпорядження Хмельницької ОВА від 12.05.2023 № 371/2023- р.

Позовні вимоги ОСОБА_1 були обґрунтовані тим, що розпорядження Хмельницької ОВА від 12.05.2023 №371/2023-р "Про реєстрацію статуту Релігійної організації "Релігійна громада Храму Різдва Пресвятої Богородиці м. Хмельницького Хмельницької Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) у новій редакції" є безпідставним та незаконними, адже подані на перереєстрацію протокол і статут релігійної громади від 07.05.2023 складені неуповноваженими особами, які не є членами релігійної громади, загальні збори відбулись без оголошення, повідомлень і фактичного проведення таких парафіяльних зборів.

Відтак, оскільки державний орган порушив вимоги чинного законодавства та неналежним чином виконав свої обов`язки щодо перевірки наданих на перереєстрацію документів, розпорядження підлягає скасуванню.

Матеріально-правовою підставою позову позивач обрав статті 11, 19, 35, 37 Конституції України, статтю 25 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та статті 8, 12, 14, 15 Закону України «Про свободу совісті та релігійних організацій».

4.1.1. Рішенням Господарського суду м. Києва від 08.02.2014 у справі №910/7900/23 у задоволенні позову відмовлено.

4.1.2. Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити.

Втім надалі ОСОБА_1 08.09.2025 подав до Північного апеляційного господарського суду заяву про відмову від позову.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 заяву ОСОБА_1 про відмову від позову задоволено. Прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до Хмельницької ОВА, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Релігійна організація "Релігійна громада Храму Різдва Пресвятої Богородиці м. Хмельницького Хмельницької Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)", про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання незаконною та скасування державної реєстрації.

Визнано нечинним рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2024 у справі №910/7900/23. Провадження у справі №910/7900/23 за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької ОВА про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання незаконною та скасування державної реєстрації закрито.

4.2. Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі щодо частини позовних вимог та направляючи справу за підсудністю щодо інших позовних вимог, виходив з такого:

- у зв`язку із наявністю ухвали Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 у справі № 910/7900/23, яка набрала законної сили, про закриття провадження між тими самими сторонами, про той самий предмет (скасування розпорядження від 12.05.2023 №371/2023-р "Про реєстрацію статуту Релігійної організації "Релігійна громада Храму Різдва Пресвятої Богородиці м. Хмельницького Хмельницької Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)") і з тих самих підстав (рішення загальних (парафіяльних) зборів, оформлених протоколом №3 від 07.05.2023, прийняте з порушенням порядку їх скликання та проведення, встановленого статутом, та положень статті 8 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації"), провадження у справі №910/10976/25 в частині вимог до Хмельницької ОВА слід закрити;

- справа непідсудна Господарському суду міста Києва, адже згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Релігійної організації "Релігійна громада Храму Різдва Пресвятої Богородиці м. Хмельницького Хмельницької Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) станом на дату подання позовної заяви є: 29005, м. Хмельницький, вул. Вайсера, буд. 15.

4.3. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, виходив з такого:

- суд першої інстанції помилково ототожнив підстави обох позовів, оскільки у первісній справі №910/7900/23 підставою позову були зовнішні юридичні факти, а саме - порушення процедури державної реєстрації та перевищення повноважень державним органом, адже позивач посилався на незаконні та безпідставні дії органу державної влади. Тобто предметом цього позову було безпосереднє скасування індивідуального акта суб`єкта владних повноважень - розпорядження Хмельницької ОВА. Разом з тим у справі, що розглядається №910/10976/25, підставою позову є внутрішні юридичні факти (корпоративний спір), а саме відсутність членства в релігійній громаді у осіб, які голосували про проведення парафіяльних зборів, та ухвалення статуту неуповноваженими суб`єктами. Отже, предметом є визнання недійсними рішень загальних зборів релігійної громади та її статуту. Вимога щодо державної адміністрації змінила свій процесуальний статус і стала похідною вимогою, яка автоматично залежить від вирішення питання про недійсність рішень громади;

- позивач змінив посилання на норми матеріального права та доповнив свої вимоги позову принципово новими обставинами, які не досліджувалися раніше (а саме - легітимність статусу учасників зборів), тому відсутні підстави вважати, що позови є тотожними. Матеріально-правові вимоги у справах №910/7900/23 та №910/10976/25 є різними;

- Господарський суд міста Києва у рішенні від 08.02.2024 у справі №910/7900/23 самостійно вказав позивачу на неналежність обраного способу захисту. Суд прямо зазначив, що скасування розпорядження ОВА не відновлює порушене право, а належним і ефективним способом захисту є саме визнання недійсним статуту релігійної організації у новій редакції. Враховуючи це, позивач, керуючись вказівками суду, звернувся до апеляційного суду у справі №910/7900/23 із заявою про відмову від неефективного позову, щоб припинити безрезультатний процес, після чого подав новий позов у справі, що розглядається, повністю адаптований до вимог закону та критерію ефективності, що були визначені судом;

- у справі №910/7900/23 предметом позову було виключно скасування розпорядження ОДА (адміністративний акт), позивач оскаржував процедуру реєстрації (дії державного органу). Разом з тим у справі, що розглядається №910/10976/25, підставою позову є порушення корпоративного порядку скликання та проведення зборів (внутрішньо-організаційні порушення самої релігійної громади), додано нові вимоги: визнання недійсним рішення загальних зборів (протоколу) та визнання недійсним статуту;

- позови у справах №910/7900/23 та №910/10976/25 не є тотожними, оскільки збіг лише однієї вимоги (скасування розпорядження) за умови зміни підстав та розширення предмета (оскарження протоколу зборів) не дає підстав для закриття провадження;

- місцевий суд припустився надмірного формалізму та неповно врахував принцип юридичної визначеності, адже спір по суті у первісній справі №910/7900/23 не був вирішений, тому право позивача на судовий захист у спірній ситуації залишилося нереалізованим;

- оскільки закриття провадження було передчасним та помилковим, то і висновок про передачу справи до Хмельницької області є помилковим.

5. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Розгляд клопотань

5.1. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2026 для розгляду касаційної скарги у справі №910/10976/25 визначено колегію суддів у складі: Студенець В.І. (головуючий), Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.

Ухвалою Верховного Суду від 17.06.2026 відкрито касаційне провадження у справі №910/10976/25 за касаційною скаргою Релігійної організації на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2026; справу призначено до судового розгляду.

5.2. Об`єктом касаційного оскарження є постанова Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2026 у справі № 910/10976/25, якою скасовано ухвалу про закриття провадження у справі у частині вимог позивача до Хмельницької ОВА (про скасування розпорядження), а в іншій частині вимог до Релігійної організації (про скасування рішення загальних зборів та статуту у новій редакції) справу направлено за підсудністю.

При цьому колегія суддів ураховує, що Релігійна організація оскаржує постанову суду апеляційної інстанції виключно у частині правомірності скасування ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі відповідно до приписів пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України, що підтверджується змістом та доводами касаційної скарги.

5.3. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій з посиланням на норми права, якими керувався Суд

6.1. Дослідивши наведене у касаційній скарзі, у межах доводів та підстав касаційного оскарження, Верховний Суд відзначає, що фактично спірним у даному випадку є питання щодо:

- наявності / відсутності правових підстав для закриття провадження у справі у частині позовних вимог ОСОБА_1 до Хмельницької ОВА про зобов`язання скасувати розпорядження Хмельницької ОВА від 12.05.2023 №371/2023-р (про реєстрацію статуту Релігійної організації у новій редакції) на підставі пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України.

Перевіряючи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при ухвалені оскаржуваної постанови, Верховний Суд зазначає таке.

6.2. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

За змістом пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Зокрема суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами (пункт 2 частини першої статті 175 ГПК України).

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (частина третя статті 231 ГПК України).

Отже, однією з цілей застосування цих норм процесуального права законодавець визначив, зокрема уникнення можливості формування різних висновків та тлумачень щодо наявних між сторонами обставин та правовідносин, як і уникнення застосування можливості подачі нового позову з тим же предметом, з тих же підстав та між тими ж сторонами, як засобу, направленого на спробу переглянути висновки судів за результатами розгляду попереднього позову, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.

Відтак передумовою для застосування положень пункту 2 частини першої статті 175 ГПК України та, як наслідок, застосування пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України є наявність двох справ з тотожним суб`єктним складом, предметом та підставами.

Тобто для закриття провадження у справі необхідна наявність одночасно трьох однакових складових - сторін, предмету, підстав звернення до суду з позовною заявою (постанова Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 904/2759/20).

Колегія суддів відзначає, що відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої статті 162 ГПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Отже, позивач у позові повинен зазначити зміст позовних вимог (предмет позову), обставини, якими він обґрунтовує ці вимоги, а також правові підстави позову.

Так, предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. 

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (такі висновки наведено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19).

Отже, фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача, а правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову. Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку. Чинні процесуальні норми ГПК України не позбавляють заявника права на розгляд спору про той же предмет, у разі зазначення ним інших підстав позову та надання доказів, якими він обґрунтовує ці підстави (аналогічні за змістом висновки наведено у постановах Верховного Суду від 01.11.2022 у справі № 925/1152/21, від 28.06.2023 у справі № 910/1182/23, від 18.03.2021 у справі № 909/783/20, від 16.11.2021 у справі № 910/694/21).

6.3. Як вбачається з матеріалів цієї справи та встановлено судами попередніх інстанцій у даній справі (№910/10976/25) ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Хмельницької ОВА та Релігійної організації "Релігійна громада Храму Різдва Пресвятої Богородиці м. Хмельницького Хмельницької Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) про визнання недійсним рішень, оформлених протоколом загальних (парафіяльних) зборів, визнання недійним статуту релігійної громади у новій редакції, зобов`язання скасувати розпорядження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.05.2023 відбулись парафіяльні загальні збори членів Релігійної організації, оформлені протоколом №3, за результатами яких прийнято статут організації у новій редакції, що був зареєстрований розпорядженням першого заступника начальника Хмельницької ОВА від 12.05.2023 №371/2023-р. Втім, на переконання позивача, проведення цих загальних зборів відбулось за участі неуповноважених осіб, які не були членами Релігійної організації, а також без дотримання вимог статуту щодо порядку їх скликання та проведення, що є порушенням чинного законодавства.

Матеріально-правовою підставою позову позивач зазначив, зокрема статті 8, 12, 14 та 15 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», статтю 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

6.3.1. Судом першої інстанції після відкриття провадження у справі встановлено, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа №910/7900/23 за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької ОВА про визнання протиправним та скасування розпорядження Хмельницької ОВА від 12.05.2023 № 371/2023- р "Про реєстрацію статуту Релігійної організації "Релігійна громада Храму Різдва Пресвятої Богородиці м. Хмельницького Хмельницької Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) у новій редакції".

Позовні вимоги ОСОБА_1 у цій справі були обґрунтовані тим, що розпорядження Хмельницької ОВА від 12.05.2023 №371/2023-р є безпідставним та незаконним; державний орган, вчиняючи реєстраційну дію, не перевірив, що подані на перереєстрацію протокол і статут релігійної громади прийняті з порушенням вимог статуту та закону.

Матеріально-правовою підставою такого позову позивач визначив, зокрема статті 8, 12, 14, 15 Закону України «Про свободу совісті та релігійних організацій», статтю 25 Закону України «Про місцеві державні адміністрації».

За результатом розгляду даних позовних вимог Господарський суду м. Києва рішенням від 08.02.2014 у справі №910/7900/23 у задоволенні позову відмовив.

На стадії апеляційного перегляду вказаного рішення суду  ОСОБА_1 подав заяву про відмову від позову, яку суд прийняв та закрив провадження у справі №910/7900/23 за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької ОВА про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання незаконною та скасування державної реєстрації, що підтверджується змістом ухвали Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025.

6.3.2. Суд першої інстанції з огляду на встановлені обставини (наявність ухвали Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2025 у справі №910/7900/23) в ухвалі від 11.02.2026 дійшов висновку, що провадження у справі №910/10976/25 у частині позовних вимог ОСОБА_1 до Хмельницької ОВА про скасування розпорядження від 12.05.2023 №371/2023-р підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України.

У свою чергу, апеляційний суд не погодився з висновками суду Господарського суду міста Києва та постановою від 20.05.2026 скасував вказаний судовий акт.

У прийнятті вказаного рішення суд керувався тим, що позови у справах №910/7900/23 та №910/10976/25 не є тотожними, оскільки збіг лише однієї вимоги (скасування розпорядження) за умови зміни підстав та розширення предмета спору (оскарження протоколу зборів) не дає підстав для закриття провадження.

Зокрема суд відзначив, що у справі №910/7900/23 предметом позову було виключно скасування розпорядження ОДА, а підставою позову були зовнішні юридичні факти, а саме - порушення процедури державної реєстрації. Разом з тим у справі, що розглядається №910/10976/25 додано нові вимоги: визнання недійсним рішення загальних зборів (протоколу) та визнання недійсним статуту, а підставою позову є порушення корпоративного порядку скликання та проведення зборів (внутрішньо-організаційні порушення самої релігійної громади), а саме відсутність членства в релігійній громаді у осіб, які голосували про проведення парафіяльних зборів та ухвалення статуту, тобто такі дії вчинені неуповноваженими суб`єктами. Вимога щодо державної адміністрації змінила свій процесуальний статус і стала похідною вимогою, яка автоматично залежить від вирішення питання про недійсність рішень громади.

За переконанням суду, позивач змінив посилання на норми матеріального права та доповнив свої вимоги позову принципово новими обставинами, які не досліджувалися раніше (а саме - легітимність статусу учасників зборів), тому відсутні підстави вважати, що позови є тотожними, адже матеріально-правові вимоги у справах №910/7900/23 та №910/10976/25 є різними.

6.4. Оцінюючи правомірність висновків апеляційного суду (що є предметом касаційного оскарження), колегія суддів відзначає, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Ураховуючи наведене вище у свої сукупності, з огляду на предмет, підстави (як фактичні, так і правові) позову та суб`єктний склад сторін у справі №910/7900/23 та у справі, що розглядається, колегія суддів вважає, що Північний апеляційний господарський дійшов заснованого на законі висновку про відсутність правових підстав для закриття провадження у справі у спірній частині вимог відповідно до пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України.

У наведеному колегія суддів погоджується з доводами суду апеляційної інстанції, що у даній справі матеріально-правові підстави позову в частині вимог позивача до Хмельницької ОВА не є тотожними як у справі №910/7900/23, що виключає застосування до спірних правовідносин положень пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України.

Апеляційна інстанція з урахуванням заявлених позовних вимог надала належну правову оцінку позову позивача до Хмельницької ОВА на предмет його тотожності до предмету та підстав позову у справі №910/7900/23, обґрунтованість висновків яких доводи касаційної скарги не спростовують.

6.5. Отже, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження. У Суду відсутні правові підстави для скасування постанови Північного апеляційного господарського суду у оскаржуваній частині. 

6.6. Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, наведена міра обґрунтування даного судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Суд касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин у процесуальному сенсі.

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

7.1. Доводи позивача про порушення судом апеляційної інстанцій норм права при прийнятті оскаржуваного судового рішення за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли своє підтвердження з мотивів і міркувань, викладених у розділі 6 цієї постанови.

7.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

7.3. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

8. Судові витрати

8.1. Судовий збір за подання касаційної скарги покладається на скаржника, оскільки Верховний Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Релігійної організації «Релігійна громада Храму Різдва Пресвятої Богородиці м. Хмельницького Хмельницької Єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України)» залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 20.05.2026 (у оскаржуваній частині) у справі №910/10976/25 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Студенець

Судді С. Бакуліна

О. Кібенко
(з окремою думкою)