Справа № 159/520/26 | Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю.
Провадження № 22-ц/802/1038/26 | Доповідач: Матвійчук  Л. В.

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів: Бовчалюк З. А., Федонюк С. Ю., 
з участю секретаря судового засідання – Губарик К. А., 
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2026 року 

В С Т А Н О В И В:

У січні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.
У червні 2026 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 вселяти будь-яких третіх осіб до житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , без його письмової згоди та заборони проживання третіх осіб у спірному житловому будинку.
Заяву мотивував тим, що між ним та ОСОБА_1 існує спір щодо поділу спільного майна подружжя, а саме житлового будинку,що розташований за вказаною адресою. На даний час без його згоди та всупереч його волі позивач вселила до зазначеного житлового будинку третю особу – ОСОБА_4 , який не є співвласником нерухомого майна, не має жодних правових підстав для проживання у ньому та фактично самовільно займає спірне житло.
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2026 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено.
Вжито заходів забезпечення шляхом заборони ОСОБА_1 вселяти будь-яких третіх осіб до не зданого в експлуатацію житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , без письмової згоди ОСОБА_3 та заборонено проживання третіх осіб у вказаному житловому будинку.
Допущено ухвалу до негайного виконання. 
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просили оскаржувану ухвалу суду скасувати як незаконну і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову у цій справі відмовити.
На переконання скаржників, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову є помилковими та зроблені з порушенням норм процесуального права. Суд не врахував, що внаслідок постановлення оскаржуваної ухвали позивач ОСОБА_1 позбавляється можливості повноцінно користуватися житловим будинком та реалізовувати свої права щодо проживання членів сім`ї, зокрема законного чоловіка ОСОБА_4 , з яким вона перебуває у шлюбі і такі відомості були відомі суду, а також дитини ОСОБА_5 , оскільки в ухвалі не зазначено, хто підпадає під поняття третіх осіб. Суд не встановив, яким чином проживання третіх осіб може перешкодити виконанню майбутнього рішення суду, оскільки у спорі про поділ будинку вселення третьої особи саме по собі зазвичай не змінює права власності на будинок. В оскаржуваній ухвалі суду відсутні належні мотиви, які б підтверджували необхідність застосування саме такого заходу забезпечення позову, а також не наведено доказів існування реальної загрози прав відповідача, який добровільно змінив місце проживання ще до її вселення до будинку та не веде з нею спільного господарства. Вважають, що ухвала суду спрямована не на забезпечення позову, а на врегулювання порядку користування спірним житлом між сторонами до вирішення спору по суті. Проте, такі питання не можуть вирішуватися шляхом забезпечення позову, оскільки це призводить до фактичного вирішення частини спору до ухвалення остаточного судового рішення. Судом не наведено належних мотивів співмірності застосованого заходу забезпечення позову із заявленими вимогами, не встановлено реальної загрози невиконання рішення суду та не забезпечено справедливого балансу між правами та інтересами сторін.
Відзиву на апеляційну відповідач чи його представник не подали.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини неявки апеляційний суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли.
Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності вказаних учасників справи згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з таких мотивів.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що наданими доказами підтверджується необхідність забезпечення позову у вказаний спосіб, підтверджено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення про задоволення позову у цій справі.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.
У ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричиненню значної шкоди позивачу.
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед не може бути визначено результат розгляду справи по суті спору.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 травня 2020 року у справі № 755/15345/17-ц, від 21 квітня 2022 року у справі №592/7729/18, від 30 серпня 2023 року у справі № 753/23090/21.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Предметом позову у цій справі є поділ завершеного будівництвом, але не зданого в експлуатацію житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, вимога заяви про забезпечення позову є заборона вселення третіх осіб у спірний житловий будинок.
Оскільки позивачем у цій справі заявлено позовну вимогу про поділ спільного майна подружжя, тому запропонований відповідачем спосіб забезпечення позову повністю не співпадає із предметом позову. Зважаючи на наведене, колегія суддів доходить висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Відтак, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, застосувавши заходи забезпечення позову за заявою відповідача, не дав належної оцінки потенційним негативним наслідкам для позивача від вжиття таких заходів, не взяв до уваги права та законні інтереси позивача, чим порушив вимоги ст. 150 ЦПК України.
В даному випадку відповідачем, всупереч вимог статей 12, 81 ЦПК України не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити або істотно ускладнити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. 
Крім того, у разі задоволення позову інтереси та права відповідача можуть бути відновлені у спосіб, передбачений нормами цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу суду першої інстанції у цій справі з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_3 про забезпечення позову. Зважаючи на наведене, апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 червня 2026 року про забезпечення позову у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: