РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

26 серпня 2026 року | м. Рівне | №460/12551/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАК ТРАНС ПЛЮС" до Управління державного нагляду (контролю) в Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАК ТРАНС ПЛЮС" (далі - позивач) звернулось до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 08.07.2025 № 072000 на суму 51000,00 грн.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що виконуючим обов`язки начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті протиправно винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 08.07.2025 № 072000, якою на підставі абзацу сімнадцятого частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51000,00 грн. Позивач не погоджується з такою підставою для притягнення його до відповідальності, оскільки вважає, що постанова винесена без наявності в діях підприємства правопорушень. Зокрема, вказує, що у разі виявлення під час здійснення попереднього документального контролю ймовірного факту перевищення вагових параметрів має здійснюватися точний габаритно-ваговий контроль шляхом фактичного зважування на ваговому обладнанні, а зазначення в товарно-транспортній накладній відомостей про вагу вантажу не може бути враховане під час здійснення габаритно-вагового контролю, як достовірне джерело підтвердження вагових параметрів транспортного засобу. Відтак, вважає, що відповідач склав акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів без жодних законних підстав з метою приховати відомості про відсутність фактичного зважування транспортного засобу. Крім того, зазначає, що автомобіль здійснював рух на дорозі державного значення в Бершадському районі, де на ділянці дороги не було жодних знаків обмеження вагових норм, позначень про дороги місцевого значення. При цьому, наголошує, що після виявлення факту порушення працівники Укртрансбезпеки були зобов`язані затримати транспортний засіб та заборонити його подальший рух до внесення плати за його проїзд, чого зроблено не було. Також покликається на те, що вагова норма для двовісного тягача з трьохвісним напівпричепом становить 40 т, а не 24 т, загальна вага вантажівки згідно з ТТН становила 40,630 т, що з урахуванням похибки 5% не перевищує вагових норм. Окрім того, зазначає, що оскаржувана постанова винесена тимчасово виконуючим обов`язки начальника Відділу державного накладу (контролю) у Рівненській області, який не був уповноважений на винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу. За наведених підстав, вважає, що застосування фінансових санкцій є протиправним, а тому постанова підлягає скасуванню, з огляду на що просить задовольнити позов у повному обсязі. 
04.08.2025 через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що розпорядженням голови Вінницької обласної державної адміністрації від 13.06.2023 № 25-р "Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування місцевого значення Вінницької області" автомобільну дорогу О-02-02-03 Східний об`їзд м. Бершадь віднесено до автомобільних доріг загального користування місцевого значення Вінницької області, у тому числі їх ділянок, що суміщаються з вулицями міст та інших населених пунктів, а тому нормативно допустима вага при проїзді вказаною дорогою становить 24 тони. Поряд з цим, відсутність на ділянці дороги, якою рухався водій 18.06.2025, дорожніх знаків щодо позначення такої дороги як автомобільної дороги місцевого значення та дорожніх знаків щодо початку та кінця населеного пункту, не спростовує факт вчиненого позивачем порушення, оскільки законодавством не передбачено встановлення дорожнього знаку щодо позначення дороги як дороги місцевого значення та перелік таких доріг затверджується відповідною обласною державною адміністрацією один раз на три роки. Крім того, дорогою місцевого значення О-02-02-03 Східний об`їзд м. Бершадь в цілому не заборонений проїзд вантажного транспорту з перевищенням вагових обмежень, однак для такого проїзду вимагається дозвіл на участь в дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, тоді як відповідно до аналізу положень глави 3 Заборонні знаки розділу 33 Правил дорожнього руху, заборонні знаки встановлюють повну заборону проїзду транспортних засобів із перевищенням, зокрема маси такого транспортного засобу або навантаження на вісь, у тому числі й за наявності відповідного дозволу на участь в дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, тобто позначають повну заборону руху такого транспортного засобу на ділянці дороги, де встановлений відповідний дорожній знак. Таким чином, відсутність дорожніх знаків щодо позначення такої дороги як автомобільної дороги місцевого значення та дорожніх знаків щодо початку та кінця населеного пункту не звільняє позивача від обов`язку дотримуватися вимог пункту 22.5 Правил дорожнього руху та статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за недотримання яких передбачена абзацом 17 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Наголошує, що не обізнаність водія про його рух дорогою загального користування місцевого значення є суб`єктивною обставиною та може слугувати підставою для звільнення від відповідальності за перевезення вантажу такою дорогою з перевищенням допустимих вагових параметрів. Звертає увагу суду, що позивач як автомобільний перевізник несе відповідальність за дотримання габаритно-вагових параметрів при перевезенні вантажів, а тому, завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси, зобов`язаний враховувати можливе перевищення вагових параметрів та використовувати в таких випадках транспортний засіб з відповідними технічними параметрами, з урахуванням специфіки вантажу. Вказує, що фактична повна маса транспортного засобу була встановлена на підставі відомостей в ТТН № 245 від 18.06.2025, яка надана самим же водієм, де зазначено масу вантажу брутто – 40360 кг. (брутто – повна фактична маса вантажу з урахуванням транспортного засобу). Відтак, саме ТТН та зазначені в них дані щодо маси вантажу є належним доказом, на підставі якого під час здійснення документального габаритно-вагового контролю, визначається загальна маса транспортного засобу. Щодо повноважень в.о. начальника Відділу виносити постанову, то зазначає, що наказом голови Державної служби України з безпеки на транспорті від 01.07.2025 № 896-К, на Мартинова Василя з 10.07.2025 покладено виконання обов`язків начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті до його призначення. Цим наказом Головою Державної служби України з безпеки на транспорті в межах повноважень та у спосіб визначені Положенням про Державну службу України з безпеки на транспорті, здійснено призначення працівника територіального органу - Мартинова Василя тимчасово виконуючим обов`язки начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті, а отже, Мартинов Василь станом на дату підписання ним постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу був у законний спосіб наділений відповідними повноваженнями. З огляду на наведене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.
Ухвалою суду від 29.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду від 18.08.2026 позовна заява залишалася без руху після відкриття провадження та позивачу встановлювався строк для усунення недоліків позову.
25.08.2026 засобами поштового зв`язку до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків позову.
Ухвалою суду від 18.08.2026 продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.
Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАК ТРАНС ПЛЮС» є юридичною особою з 25.05.2021, основним видом діяльності якої за КВЕД є 49.41 вантажний автомобільний транспорт.
Посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області на підставі направлення від 13.06.2025 № ОНР000005 проводилася рейдова перевірка. У ході рейдової перевірки 18.06.2025 о 13 год 35 хв на автомобільній дорозі О-02-02-03 Східний об`їзд м. Бершадь, перевірено транспортний засіб Volvo із номерним знаком НОМЕР_1 з напівпричепом WIELTON із номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . При перевірці встановлено, що «загальна маса транспортного засобу становить 40,360 т, що на 68,16% перевищує від нормативу 24,0 т на автомобільних дорогах загального користування місцевого значення».
Актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № ОАР000175 від 18.06.2025 зафіксовано порушення позивачем статті 34 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме перевезення вантажів з перевищенням встановлених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху вагових норм, відповідальність за яке передбачена абзацом сімнадцятим частиною першою статті 60 вказаного Закону, а саме перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Водій ОСОБА_1 з актом перевірки ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис, з порушенням незгідний.
08.07.2025 за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт Відділом державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову № 072000 про застосування адміністративного-господарського штрафу у розмірі 51000,00 грн за порушення пункту 22.5 Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена абзацом сімнадцятим частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Не погоджуючись із постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу та вважаючи її протиправною позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом № 2344-ІІІ від 05.04.2001 (далі - Закон № 2344-ІІІ; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно зі статтею 1 Закону № 2344-ІІІ, у цьому Законі наведені терміни вживаються в такому значенні:
автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів;
автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;
вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями;
габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, що включає перевірку на відповідність встановленим законодавством нормативам вагових або габаритних параметрів таких транспортних засобів, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів;
рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо дотримання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт;
товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.
Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону № 2344-ІІІ, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Згідно з частинами чотирнадцятою, сімнадцятою статті 6 Закону № 2344-ІІІ, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі статтею 33 Закону № 2344-III, автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію.
За змістом абзацу другого частини першої статті 34 Закону № 2344-ІІІ, автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 2344-ІІІ, до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.
Відповідно до частини першої статті 48 Закону № 2344-III, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Частиною другою статті 48 Закону № 2344-III передбачено, що документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: 
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; 
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
За приписами частини четвертої цієї статті Закону № 2344-III, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Згідно з абзацом сімнадцятим частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 затверджено Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), який визначає процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт (далі - Порядок № 1567; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку (пункти 2, 4 Порядку № 1567).
Пунктом 13 Порядку № 1567 закріплено, що у разі виявлення в ході рейдової перевірки транспортного засобу порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою, яка провела перевірку, складається акт проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом за формою згідно з додатком 2 (далі - акт проведення перевірки).
Отже, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.
Судом встановлено, що в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № ОАР000175 від 18.06.2025, контролюючий орган зробив висновок про порушення позивачем статті 34 Закону № 2344-ІІІ. Суть виявленого порушення полягає в тому, що на момент проведення перевірки здійснювалось перевезення вантажу (пшениці 2024 року 4 класу) з перевищенням встановлених пунктом 22.5 ПДР вагових норм, а саме загальна маса транспортного засобу становить 40,360 т, що на 68,16% перевищує норматив 24,0 т на автомобільних дорогах загального користування місцевого значення.
Оцінюючи такий висновок контролюючого органу в співвідношенні з обставинами справи, нормами законодавства, що їх регулюють, та доводами сторін, суд зазначає наступне.
Правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг визначені Законом України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 № 2862-IV (далі – Закон № 2862-IV).
Статтею 1 Закону № 2862-IV закріплено, що автомобільна дорога - лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпечного та зручного руху транспортних засобів.
Згідно з статтею 5 Закону № 2862-IV, автомобільні дороги поділяються на: автомобільні дороги загального користування; вулиці і дороги міст та інших населених пунктів; відомчі (технологічні) автомобільні дороги; автомобільні дороги на приватних територіях.
Відповідно до статті 8 Закону № 2862-IV, автомобільні дороги загального користування поділяються на автомобільні дороги державного та місцевого значення. 
Автомобільні дороги державного значення підрозділяються на міжнародні, національні, регіональні та територіальні. 
Перелік доріг державного значення, у тому числі їх ділянок, що суміщаються з вулицями міст та інших населених пунктів і фінансуються з державного бюджету, затверджує Кабінет Міністрів України один раз на три роки за пропозицією центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства.
Автомобільні дороги місцевого значення поділяються на обласні та районні.
Перелік доріг місцевого значення, у тому числі їх ділянок, що суміщаються з вулицями міст та інших населених пунктів, затверджують Рада міністрів Автономної Республіки Крим та обласні державні адміністрації один раз на три роки.
З акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № ОАР000175 від 18.06.2025 слідує, що рейдова перевірка автомобіля марки Volvo з номерним знаком НОМЕР_1 була проведена на автомобільній дорозі О-02-02-03 Східний об`їзд м. Бершадь.
Оцінюючи покликання позивача на те, що автомобіль здійснював рух на дорозі державного значення в Бершадському районі суд враховує, що розпорядженням голови Вінницької обласної державної адміністрації від 13.06.2023 № 25-р "Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування місцевого значення Вінницької області" автомобільну дорогу О-02-02-03 Східний об`їзд м. Бершадь віднесено до автомобільних доріг загального користування місцевого значення Вінницької області. Вказаний перелік, який був чинним на момент проведення рейдової перевірки.
Тобто, рейдова перевірка автомобіля марки Volvo з номерним знаком НОМЕР_1 була проведена на автомобільній дорозі О-02-02-03 Східний об`їзд м. Бершадь, яка, як встановлено судом, віднесена до автомобільних доріг загального користування місцевого значення Вінницької області, а не на автомобільній дорозі державного значення, як помилково вважає позивач.
Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджено наказом Міністерства транспорту України від 14.10.2014 № 363 (далі - Правила перевезення).
Правилами перевезення на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу.
Відповідно до пунктів 2.5 та 2.7 Правил перевезення, за способом вантаження і розвантаження вантажі бувають: штучними, сипучими, навалочними і наливними, а в залежності від маси, габаритів одного вантажного місця та специфіки вантажі підрозділяються на такі, перевезення яких здійснюється: за цими правилами і за спеціальними правилами (великовагові, великогабаритні, небезпечні). За цими правилами здійснюються перевезення вантажів, маса і габарити яких в транспортному положенні разом з транспортним засобом не перевищують обмеження, що встановлені Правилами дорожнього руху України.
Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: 
б) фактичної маси: двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом для автомобільних доріг державного значення 40 тон; місцевого значення 24 тон.
Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами».
Вимоги цього пункту не поширюються на транспортні засоби спеціального призначення, які виконують функції зимового утримання автомобільних доріг, та Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту під час слідування (повернення) до (з) місця виконання заходів із захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, гасіння пожеж.
Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами б та в цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.
На ділянках автомобільних доріг загального користування місцевого значення, на яких створені дорожні умови, що дають можливість рухатися з більшими фактичною масою та навантаженням на вісь, за погодженим з уповноваженим підрозділом Національної поліції рішенням власників доріг або органів, яким передано право на утримання таких доріг, можуть встановлюватися дорожні знаки 3.15 та 3.16 із параметрами, визначеними для автомобільних доріг загального користування державного значення.
Дорожнє перевезення небезпечних вантажів здійснюється відповідно до Директиви 2008/68/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 24.09.2008 про внутрішні перевезення небезпечних вантажів, Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів та нормативно-правових актів України у зазначеній сфері.
У період воєнного стану в Україні та протягом трьох місяців з дня його припинення або скасування вимоги абзаців першого та другого цього пункту не поширюються на транспортні засоби, які здійснюють перевезення вантажів з метою їх використання для забезпечення обороноздатності держави за рішенням військового командування, в інтересах якого здійснюється таке перевезення, а також вимоги підпунктів б та в абзацу першого цього пункту не поширюються на транспортні засоби спеціалізованого та/або спеціального призначення, які виконують функції ремонту залізничних колій (комплекси зварювальні мобільні марки КСМ-005).
Відтак, оскільки транспортний засіб (двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом) рухався на автомобільній дорозі місцевого значення, то до нього застосовуються вимоги щодо фактичної маси, яка не перевищує 24 т.
За наведеного, покликання позивача на дотримання вагової норми в розмірі 40 т є безпідставними та відхиляються судом як необґрунтовані. 
Також, у позовній заяві позивач наголошує на тому, що під час здійснення рейдової перевірки не здійснювалось жодного зважування автомобіля, а відомості про вагу отримано з товарно-транспортної накладної, що свідчить про порушення процедури габаритно-вагового контролю як обов`язкової умови віднесення автомобіля до категорії «великовагового». 
З цього приводу суд вважає за необхідне наголосити на наступному.
Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування проводиться відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. № 879 (далі - Порядок № 879).
Пунктом 2 Порядку № 879 закріплено значення термінів, що вживаються у цьому Порядку, а саме:
вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу;
документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу;
вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики;
стаціонарний пункт габаритно-вагового контролю (далі - стаціонарний пункт) - позначене відповідними дорожніми знаками та розташоване поблизу проїзної частини дороги відокремлене місце для здійснення контролю навантаження на вісь (осі) транспортних засобів, загальна маса та/або габарити яких перевищують установлені параметри, де розташовані спеціальні службові приміщення, споруди з вимірювальним і зважувальним обладнанням, а також майданчики для зберігання вантажів та стоянки транспортних засобів;
пересувний пункт габаритно-вагового контролю (далі - пересувний пункт) - спеціалізований транспортний засіб, обладнаний вимірювальною і зважувальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямком руху, де розташовано пункт, вважаються його межами;
точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному, автоматичному або пересувному пункті (з урахуванням похибки вимірювального обладнання).
Згідно пункту 3 Порядку № 879 визначено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (пункт 6 Порядку № 879).
Пункт 16 Порядку № 879 передбачає, що габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.
В контексті наведеного суд наголошує, що згідно з приписами пункту 16 Порядку № 879 для виконання габаритно-вагового контролю є достатнім проведення одного із видів контролю: документального або точного. 
Тобто, зазначеною нормою закону не передбачено обов`язку проведення габаритно-вагового контролю виключно у спосіб зважування транспортного засобу при наявності необхідних даних у товарно-транспортній документації.
В спірному випадку було проведено саме документальний габаритно-ваговий контроль у спосіб визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу. Цей вид контролю є самостійним, проводиться виключно на підставі перевірки документів і технологічно взагалі не передбачає фізичного зважування автомобіля на ваговому обладнанні.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 879, за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.
Згідно з пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила № 30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 ПДР.
Відповідно до абзаців 1, 4 пункту 4 Правил № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції за формою, наведеною в додатку до цих Правил, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. 
Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
В цьому контексті судом відхиляються доводи позивача щодо допустимої похибки в розмірі 5 відсотків, оскільки допускається перевищення вагових параметрів лише на 2 відсотки.
Також, на переконання суду, доводи позивача щодо обов`язкового проведення зважування транспортного засобу як умови віднесення автомобіля до «великовагового» гуртуються на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства, оскільки визначення належності транспортного засобу до великовагових здійснюється уповноваженими особами за результатами габаритно-вагового контролю, різновидом якого є документальний.
Таким чином, оскільки в ході рейдової перевірки було проведено документальний габаритно-ваговий контроль, в уповноважених осіб відповідача був відсутній обов`язок здійснювати зважування транспортного засобу для встановлення факту дотримання/не дотримання перевізником вагових норм, передбачених пунктом 22.5 ПДР, а також для визначення належності транспортного засобу до великовагових.
Щодо доводів позивача про те, що товарно-транспортна накладна не є документом на підставі якого може здійснюватися проведення габаритно-вагового контролю із підтвердженням вагових параметрів транспортного засобу, то суд повторно зауважує, що статтею 48 Закону № 2344-III закріплено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:
дата і місце складання;
вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;
вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;
пункти завантаження і розвантаження.
Відповідно до абзацу 27 глави 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 за № 363 (далі - Правила № 363), товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил (пункт 11.1 глави 11 Правил № 363).
Тобто товарно-транспортна накладна є обов`язковим документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів.
Згідно з абзацом 2 пункту 11.1 глави 11 Правил № 363, товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Отже, товарно-транспортна накладна має містити обов`язкову інформацію (обов`язкові реквізити) визначену цими Правилами та відображену у додатку.
Відповідно до пункту 11.3 Правил № 363, товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках.
Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі примірники товарно-транспортної накладної підписом.
Згідно пункту 11.4 Правил № 363, після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її примірники.
Відповідно до пункту 10.6 Правил № 363, після укладення договору або разового договору перевізник має право відмовитись від приймання вантажу для перевезення, якщо замовником не підготовлено вантаж чи необхідні товарно-транспортні документи або без попереднього узгодження з перевізником змінені реквізити цих документів.
Відповідно до положень статті 49 Закону № 2344-ІІІ, водій транспортного засобу при внутрішньому перевезенні вантажів має право, серед іншого, відмовлятися від прийняття для перевезення вантажу, який не відповідає встановленим вимогам або вимогам щодо пломбування вантажу, якщо відтиск пломби нечіткий або пломбу пошкоджено.
Відповідно до статті 50 Закону № 2344-ІІІ договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.
Статтею 51-1 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що вантажовідправник зобов`язаний, серед іншого, вносити до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж відомості про масу або габарити вантажу, а також повне найменування вантажоодержувача та автомобільного перевізника (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті або відмітку у відповідному полі в ID-картці), прізвище, ім`я, по батькові, номер посвідчення водія, а також інші відомості, визначені законодавством; надавати перевізнику необхідні документи на вантаж, що містять достовірну інформацію.
Відповідно до статті 52 Закону № 2344-ІІІ, автомобільний перевізник має право, у тому числі, відмовитися від приймання вантажу для перевезення , якщо замовником не підготовлено вантаж чи необхідні документи або внесені без попереднього узгодження з ним зміни до реквізитів цих документів; відмовитися від перевезення вантажу, якщо замовник подає до перевезень вантаж, не обумовлений договором про перевезення, пакування вантажу не відповідає встановленим законодавством вимогам, ушкоджена тара або нечітким є відтиск пломби тощо.
З урахуванням наведеного, водій транспортного засобу перед прийняттям вантажу до перевезення зобов`язаний перевірити відповідність реквізитів товарно-транспортної накладної договору перевезення, в тому числі відповідність маси транспортного засобу з вантажем, зазначеної у товарно-транспортній накладній, договору перевезення вантажу та чинним нормам законодавства щодо дозволених вагових параметрів.
Відповідно, за умови будь-яких невідповідностей водій може відмовитись від прийняття вантажу для перевезення, узгодивши зазначене з перевізником.
При цьому, приймаючи вантаж до перевезення, проставляючи власноручний підпис водій та вантажовідправник підтверджують достовірність внесених до товарно-транспортної накладної даних.
Відтак, з огляду на вказані вище приписи законодавства, суд вважає, що виникає презумпція достовірності внесених до товарно-транспортної накладної даних. Тобто, на виконання вимог чинного законодавства, учасники господарських відносин з перевезення вантажу зобов`язані самостійно визначити вагу вантажу, додати до власної ваги транспортного засобу та зазначити достовірні дані щодо параметрів транспортного засобу в товарно-транспортній накладній.
У випадку невиконання таких умов, перевізник повинен відмовитись від такого перевезення.
За умови прийняття такого вантажу до перевезення, перевізник підтверджує, що товарно-транспортна накладна містить правдиву інформацію.
З огляду на зазначені вище законодавчі норми, здійснюючи перевезення вантажів транспортним засобом автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечити водія, а водій - надати для перевірки уповноваженим посадовим особам належним чином оформлену товарно-транспортну накладну, що стосується саме того вантажу, що ним перевозиться на момент зупинки транспортного засобу та проведення перевірки.
Таким чином, товарно-транспортна накладна та зазначені в ній дані щодо маси вантажу є належним доказом, на підставі якого визначається загальна маса транспортного засобу під час здійснення документального габаритно-вагового контролю.
Відтак, доводи позивача про те, що товарно-транспортна накладна не може бути підставою для визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу відхиляються судом як безпідставні, оскільки документальний контроль передбачає дослідження документів, які супроводжують транспортний засіб та в яких міститься інформація про власну масу транспортного засобу та масу вантажу, одним із яких є товарно-транспортна накладна.
Суд звертає увагу, що формування та збір документів для перевезення завершується на початку руху та всі документи щодо перевезення мають бути наявні у водія під час перевірки, тобто саме на місці зупинки (події) мають бути надані первинні документи, інші документи на підставі яких здійснюється перевезення та саме на підставі цих, а не складених в інший час документів та наявних поза місцем події, встановлюються фактичні обставини.
Носієм доказової інформації щодо встановлених таким чином обставин, є первинні документи контролю, що складаються контролюючим органом, акти, довідки відповідно до зазначених вище правил і процедур, передбачених вищезгаданими профільними нормативно-правовими актами.
У даному випадку, на місці події (зупинки) за наданими водієм транспортних засобів матеріалами та відомостями складено акт, який є носієм доказової інформації (доказової бази).
Так, з наявного у матеріалах справи акту № ОАР000175 слідує, що при перевірці встановлено, що «загальна маса транспортного засобу становить 40,360 т, що на 68,16% перевищує від нормативу 24,0 т на автомобільних дорогах загального користування місцевого значення».
Суд зауважує, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки Volvo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , серії НОМЕР_3 , маса без навантаження спеціалізованого вантажного сідлового тягача становить 8252 кг, повна маса 20500 кг.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію спеціалізованого напівпречепа н/пр самоскид марки WIELTON, реєстраційний номер НОМЕР_2 , серії НОМЕР_4 , маса без навантаження становить 6230 кг, повна маса 42000 кг.
За змістом товарно-транспортної накладної № 245 від 18.06.2025, маса вантажу (пшениця 2024 року 4 класу) брутто становить 40360 кг, маса нетто 26140 кг, 
Суд зауважує, що товарно-транспортна накладна містить обов`язкові відомості, визначені Законом № 2344-III та Правилами № 363, зокрема, про масу вантажу брутто, яка значно перевищує нормативно-допустиму вагу 24 тони.
Відтак, на переконання суду, у відповідача не виникло необхідності проведення точного габаритно-вагового контролю посадовими особами Укртрансбезпеки на стаціонарному, автоматичному або пересувному пункті зважування з метою встановлення фактичної маси транспортного засобу.
Разом з тим, відповідачем у відповідності до Порядку № 879 проведено документальний габаритно-ваговий контроль та визначено загальну маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу (14220 + 26140 = 40360 кг (40,360 т).
На підставі зазначеного, за даними наданої водієм в ході проведення перевірки товарно-транспортної накладної № 245 від 18.06.2025 було встановлено загальну масу транспортного засобу з вантажем 40,360 т при нормативно допустимих 24,0 т для доріг місцевого значення, а отже у спірному випадку було встановлено перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм на 16,360 т, тобто на 68,16% (16,36*100/24=68,16%) від норми.
Водночас, при проведенні рейдової перевірки транспортного засобу відповідного дозволу, передбаченого частиною четвертої статті 48 Закону № 2344-III, Порядком № 879, Правилами № 30 і Правилами дорожнього руху, водієм не надано, що підтверджується матеріалами перевірки і не було спростовано позивачем під час судового розгляду цієї справи по суті.
З огляду на викладене, враховуючи виявлений відповідачем факт допущення перевищення позивачем нормативно допустимої маси транспортного засобу, а саме перевищення фактичної маси транспортного засобу на 16,360 т (згідно відомостей, відображених у Акті) від нормативно допустимої межі 24,0 т, що становить 68,16% перевантаження (11,25*100/24=68,16%), суд погоджується з висновками відповідача про допущення позивачем перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу, що є порушенням законодавства про автомобільний транспорт та є підставою для застосування відповідних санкцій, визначених Законом № 2344-ІІІ.
Отже, прийняття відповідачем оскаржуваної у цій справі постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 072000 від 08.07.2025 є обґрунтованим та правомірним.
Доводи позивача про те, що на ділянці дороги, де було зупинено транспортний засіб, були відсутні будь-які дорожні знаки, що обмежують вагові параметри, суд не приймає, оскільки водій особисто несе відповідальність за дотримання габаритно-вагових параметрів при перевезенні вантажів, а тому, здійснюючи перевезення вантажу, зобов`язаний дотримуватися максимально дозволеної фактичної маси транспортного засобу, враховуючи при цьому як специфіку вантажу, так і маршрут, за яким буде здійснюватися перевезення.
Більше того, відсутність дорожніх знаків щодо позначення автомобільної дороги як дороги місцевого значення не звільняє водія транспортного засобу від обов`язку дотримуватися вимог Законів України «Про дорожній рух», «Про автомобільний транспорт», а також пункту 22.5 Правил дорожнього руху та Правил № 363.
До того ж, у контексті пункту 22.5 ПДР, перевізник, зважаючи на особливості та характер вантажу, зобов`язаний обрати вагу, яка водночас не перевищуватиме повну масу транспортного засобу, чого у спірному випадку зроблено не було.
Надаючи правову оцінку доводам представника позивача про невжиття заходів щодо затримання автомобіля та заборони подальшого руху, суд враховує, що відповідно до пункту 22 Порядку № 879, у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних пунктах габаритно-вагового контролю порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме працівниками уповноважених підрозділів Національної поліції.
Суд зазначає, що посадові особи Відділу державного нагляду (контролю) у Вінницькій області не наділені повноваженням на тимчасове затримання транспортних засобів у порядку статті 265-2 КУпАП, оскільки такими повноваженнями наділені органи Національної поліції України.
Крім того, відповідно до пункту 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу під час руху без дозволу на рух або у разі здійснення руху з порушенням умов, визначених у дозволі на рух, подальший рух такого транспортного засобу забороняється до усунення порушення шляхом отримання дозволу на рух за пройдену частину маршруту або повного (часткового) перевантаження вантажу, що перевозиться в інший транспортний засіб, з подальшим підтвердженням дотримання вагових та/або габаритних параметрів, установлених законодавством, або отримання дозволу на рух на весь маршрут.
Згідно пункту 23 Порядку № 879, власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.
Верховний Суд у постанові від 17.07.2025 у справі № 200/1560/22 сформував висновок, згідно з яким відповідна можливість, встановлена Порядком № 879, є правом власника великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, тобто є мірою його свободи, яка може бути реалізована ним за власним волевиявленням, а не обов`язком перевіряючого.
Порядок № 879 не містить жодних застережень щодо кореспондуючого обов`язку уповноваженого органу вчинити активні дії для реалізації цього права власником великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу.
Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.08.2023 у справі № П/320/513/20.
Водночас, в матеріалах справи відсутні докази активного волевиявлення з боку позивача для реалізації відповідного права на приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами, як і доказів того, що відповідачем не надано такої можливості. 
Більше того, Верховний Суд наголосив, що наявність права у перевізника привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами, не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу та від обов`язку по внесенню плати за таке перевищення.
Таким чином, нездійснення затримання транспортного засобу та продовження дорожнього руху водієм не може бути безумовною підставою для визнання спірної постанови протиправною.
Щодо покликань позивача про те, що спірна постанова винесена неуповноваженою особою, то суд вважає їх безпідставними та відхиляє з огляду на те, що відповідно до статті 19 Порядку № 1567, за результатами розгляду справи про порушення керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник за наявності порушень вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за які передбачена частиною першою статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”, виносить постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу за формою згідно з додатком 5.
Згідно із пунктом 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі – Положення № 103), Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи. 
Підпунктом 29 пункту 5 Положення № 103 визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення. 
Пунктом 6 зазначеного порядку встановлено, що Укртрансбезпека з метою організації своєї діяльності: 1) забезпечує в межах повноважень, передбачених законом, здійснення заходів щодо запобігання корупції і контроль за їх виконанням в апараті Укртрансбезпеки, її територіальних органах; 2) здійснює добір персоналу в апарат Укртрансбезпеки, планування та організацію заходів з питань підвищення рівня професійної компетенції державних службовців і працівників апарату Укртрансбезпеки та її територіальних органів, виконує інші функції з питань кадрового забезпечення, передбачені законодавством; 2-1) проводить атестацію працівників відповідно до законодавства у сфері професійного розвитку; 2-2) здійснює моніторинг діяльності територіальних органів з метою посилення контролю за їх діяльністю; 3) організовує планово-фінансову роботу в апараті Укртрансбезпеки, її територіальних органах, здійснює контроль за використанням фінансових і матеріальних ресурсів, забезпечує організацію та вдосконалення бухгалтерського обліку в установленому законодавством порядку; 4) здійснює співпрацю з інститутами громадянського суспільства, забезпечує участь громадськості у реалізації державної політики з питань, що належать до компетенції Укртрансбезпеки; 5) організовує ведення діловодства та архіву відповідно до встановлених правил; 6) забезпечує в установленому порядку самопредставництво Укртрансбезпеки в судах України через осіб, уповноважених діяти від її імені, а також забезпечує в установленому порядку представництво інтересів Укртрансбезпеки в судах України та інших державних органах; 7) забезпечує в межах повноважень, передбачених законом, реалізацію державної політики стосовно державної таємниці, здійснення контролю за її збереженням в апараті Укртрансбезпеки, її територіальних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, що належать до сфери її управління, захист інформації з обмеженим доступом, а також технічний захист інформації, здійснення контролю за її збереженням.
Судом встановлено, що спірна постанова від 08.07.2025 № 072000 складена та підписана виконуючим обов`язки начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області В.А. Самофаловим. 
Тобто, в даному спорі підставою для вчинення будь-яких дій від імені структурного підрозділу Державної служби України з безпеки на транспорті, а саме Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області, є наказ голови Державної служби України з безпеки на транспорті від 19.05.2025 № 668-К "Про покладення виконання обов`язків начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області на Самофалова Володимира", який міститься у матеріалах справи.
Відтак, на переконання суду, спірна постанова прийнята відповідачем у межах наданих йому повноважень, уповноваженою посадовою особою, із дотриманням процедури її розгляду та прийняття та у відповідності до норм Закону України «Про автомобільний транспорт», Порядку № 1567 та є правомірною.
Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 08.07.2025 № 072000 є такою, що прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в повній мірі відповідає встановленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, у зв`язку з чим у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
Відповідно до статті 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 241-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :
У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАК ТРАНС ПЛЮС» до Управління державного нагляду (контролю) в Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 26.08.2026. 
Учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАК ТРАНС ПЛЮС" (вул. Варшавська, буд. 12Б, с. Костянтинівка, Сарненський р-н, Рівненська обл., 34509; код ЄДРПОУ/РНОКПП 44184537);
відповідач - Державна служба України з безпеки на транспорті (вул. Фізкультури, буд. 9, м. Київ, 03150; код ЄДРПОУ/РНОКПП 39816845).

Суддя       Ольга ПОЛІЩУК