Справа № 758/5558/26 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
/заочне/
17 червня 2026 року м. Київ
Подільський районний суд м. Києва у складі
головуючого судді- Якимець О. І.,
за участю секретаря судового засідання Карпишиної К.С.,
учасники справи - не з`явились, 
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення коштів та моральної шкоди,
в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , у якому просить:
- розірвати договір купівлі-продажу мотоциклу електричного Skif Pivden Custom Line, від 13.03.2025, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
- стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі: 80 000,00 грн, як суму основного боргу; збитки від інфляції за несвоєчасне повернення боргу у розмірі 4 249,13 грн за період з 21.04.2025 по 30.03.2026; 825 600,00 грн пені за період з 21.04.2025 по 30.03.2026;
- стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн у якості відшкодування завданої моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.03.2025 між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , через онлайн платформу ІНФОРМАЦІЯ_2 будо укладено договір купівлі-продажу мотоциклу електричного Skif Pivden Custom Line, який був оформлений у вигляді замовлення.
У позові зазначається, що згідно з умовами замовлення термін поставки товару визначено до 30 календарних днів з моменту отримання передоплати та підписання замовлення замовником.
Як стверджується у позові, факт оплати по замовленню підтверджується платіжною інструкцією № К945-7Х97-6729-7ЕТН від 12.03.2025.
Зауважується, що з моменту отримання відповідачем повної оплати, а саме 12.03.2025 минуло більше року, проте замовлений товар не був переданий позивачу як замовнику.
У зв`язку з такими обставинами, позивач просить захистити його порушені права та майнові інтереси, ухваливши рішення про задоволення позову.
Відзив на позовну заяву не надійшов.
Будь-яких заяв від відповідачів не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити їх правову позицію щодо предмета спору.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 06.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, вирішено розглядати справу за правилами загального провадження.
Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 03.06.2026 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті.
Учасники провадження у судове засідання, призначене на 16.06.2026 не з`явились, повідомлялись належним чином про судове засідання.
На адресу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, а відтак, враховуючи що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи та враховуючи наявність умов передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України.
Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного.
На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем до матеріалів справи долучено копію Замовлення від 13 березня 2025 року, з якого вбачається, що між ОСОБА_1 (Замовником) та ФОП ОСОБА_2 (Виконавцем) укладено договір щодо виготовлення (поставки) електричного мотоцикла Skif Pivden Custom Line вартістю 80 000,00 грн.
Згідно з умовами Замовлення предметом замовлення є електричний мотоцикл Skif Pivden Custom Line із зазначеними технічними характеристиками, а саме: мотор-колесо потужністю 2 кВт, батарея ємністю 3,5 кВт*год, передня вилка з амортизацією, задній амортизатор, гідравлічні гальма, асистент педалей, сигналізація та трекер для відстеження пересування. Загальна вартість товару визначена сторонами у розмірі 80 000,00 грн.
Умовами Замовлення передбачено, що строк поставки товару становить до 30 календарних днів з моменту отримання передоплати та підписання Замовлення Замовником. Датою поставки товару визначено 20 квітня 2025 року. Також у Замовленні зазначено, що його складено у двох примірниках, по одному для кожної зі сторін.
На підтвердження виконання свого обов`язку щодо оплати товару позивачем долучено копію платіжної інструкції № К945-7Х97-6729-7ЕТН від 12 березня 2025 року, відповідно до якої ОСОБА_1 перерахував на рахунок ФОП ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 80 000,00 грн із призначенням платежу: «За електромотоцикл Skif Pivden Custom Line».
Також позивачем подано копію претензії (вимоги) від 22 січня 2026 року, адресованої відповідачу, у якій останній, посилаючись на невиконання умов Замовлення щодо передачі товару у визначений строк, просив розірвати Замовлення від 13 березня 2025 року, повернути сплачені грошові кошти у розмірі 80 000,00 грн, а також сплатити пеню, розраховану відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів».
Крім того, до матеріалів справи долучено лист Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, зі змісту якого вбачається, що за результатами розгляду звернення позивача останньому роз`яснено порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері захисту прав споживачів та повідомлено про відсутність правових підстав для проведення позапланового заходу державного нагляду у зв`язку з відсутністю підтверджених даних щодо існування загрози життю чи здоров`ю людини.
В матеріалах справи міститься лист АТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якого банк повідомив позивача про відсутність підстав для проведення перевірки за його зверненням, оскільки спір між сторонами має цивільно-правовий характер, та рекомендував звернутися до правоохоронних органів.
Позивачем надано розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат, пені та загальної суми заборгованості, відповідно до якого розмір інфляційних втрат становить 4 249,13 грн, а розмір пені, обчисленої за період прострочення, а саме 21.04.2025 по 30.03.2026, - 825 600,00 грн.
За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною другою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.
Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно з вимогами ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору (справедливість, добросовісність, розумність) /див. постанову Верховного Суду від 27.02.2024 у справі № 916/2239/22/.
Особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки (див. постанову Верховного Суду від 11.01.2024 № 916/1247/23).
У ст.ст. 626, 628 ЦК України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17).
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У справі, що є предметом розгляду, обставин, які б свідчили про визнання недійсним договору, на підставі якого позивачем пред`явлено позовні вимоги, не встановлено. 
Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем було сплачено відповідачу 80 000,00 грн, що підтверджується платіжної інструкції № К945-7Х97-6729-7ЕТН від 12 березня 2025 року.
Підстави для зміни або розірвання договору визначені ст. 651 ЦК України і за загальним правилом, викладеним в частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Разом з тим, законодавець передбачає випадки, коли розгляд питання про внесення змін до договору чи про його розірвання передається на вирішення суду за ініціативою однієї із сторін.
Так, згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Зміна умов договору (чи його розірвання) в судовому порядку з причин істотного порушення договору є правовим наслідком порушення зобов`язання іншою стороною договору у відповідності до пункту 2 частини першої статті 611 ЦК України, тобто, способом реагування та захисту права від порушення договору, яке вже відбулося.
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, установлених зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні з`ясувати не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другій стороні, яка може бути виражена у виді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що мала право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку (крім істотного його порушення) відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і настання таких випадків зумовлює право сторони ініціювати в судовому порядку питання зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.
Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом є обставини, наведені у ч. 2 ст. 651 ЦК України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах.
Право особи на звернення до суду для внесення змін у договір (чи його розірвання) у передбаченому законом випадку відповідає ст. 16 ЦК України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення).
Відповідна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.08.2021 у справі № 910/3948/19.
Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.
Надавши оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам, а також умовам укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання договору та стягнення здійсненої позивачем оплати за договором підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що відповідач, отримавши від позивача попередню оплату в розмірі 80 000,00 грн, у визначений договором строк товар не передав та сплачені кошти не повернув, у зв`язку з чим прострочив виконання грошового зобов`язання щодо їх повернення.
Позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 4 249,13 грн за період з 21 квітня 2025 року по 30 березня 2026 року.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд встановив, що він є арифметично правильним.
Оскільки відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання щодо повернення позивачу сплачених коштів, вимога про стягнення інфляційних втрат є обґрунтованою та підлягає задоволенню у заявленому розмірі 4 249,13 грн.
Щодо позовної вимоги про стягнення пені у розмірі 825 600,00 грн суд зазначає наступне.
Позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 825 600,00 грн, посилаючись на частину п`яту статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
У частині п`ятій статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи(послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Водночас судом встановлено, що предметом укладеного між сторонами Замовлення від 13 березня 2025 року є передача позивачу електричного мотоцикла Skif Pivden Custom Line за погоджену сторонами грошову суму. 
При цьому зі змісту Замовлення не вбачається, що між сторонами було укладено договір про виконання робіт чи надання послуг, а також не міститься умов щодо виконання відповідачем будь-яких робіт або надання послуг позивачу.
Отже, до спірних правовідносин положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» застосуванню не підлягають.
За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 825 600,00 грн є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.
Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21):
«Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20 (провадження № 61?1132св22).
Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)».
Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
Крім того, що стосується її розміру, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
В обґрунтування вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач зазначає, що внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань він зазнав душевних переживань та моральних страждань, був вимушений витрачати значний час і зусилля на захист своїх порушених прав, звертатися до відповідача з претензією, до державних органів та до суду, що, на його думку, призвело до погіршення його психоемоційного стану, спричинило постійне нервове напруження, негативні переживання та порушило звичний спосіб життя, у зв`язку з чим оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.
З зазначеного позивачем вбачається, що протиправною поведінкою відповідача було порушено права позивача та завдано йому у зв`язку з цим душевних страждань.
Судом встановлено, що дії відповідача у даному випадку були протиправними і цими протиправними діями позивачу було завдано моральну шкоду, між цими діями, що призвели до порушення законних прав позивача, та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоді у розмірі 2000,00 грн, що відповідає спричиненій моральній шкоді.
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору за подання цього позову.
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, судовий збір стягується з другої сторони на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на момент звернення до суду становило 16 640,00 грн.
Оскільки судом позов задоволено частково, судовий збір, виходячи з його максимального розміру 16 640,00 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1 497,60 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-81, 141, 259, 265, 273, 354, Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:
позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення коштів та моральної шкоди - задовольнити частково.
Розірвати договір купівлі-продажу мотоциклу електричного Skif Pivden Custom Line, від 13.03.2025, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основну суму боргу у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 249 (чотири тисячі двісті сорок дев`ять) гривень 13 копійок інфляційних витрат.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000 (дві тисячі) гривень моральної шкоди.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 497 (одну тисячу чотириста дев`яносто сім) гривень 60 копійок в дохід держави.
В задоволенні решти позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , місцезнаходження - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя        О. І. Якимець