КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 760/12112/25 Головуючий у суді першої інстанції - Усатова І.А.
Номер провадження № 22-ц/824/3274/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря - Марченко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Усатової І.А., у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-
ВСТАНОВИВ:
У травні 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, у якому просив суд розірвати шлюб між ним та ОСОБА_1 , зареєстрований 02 вересня 2014 року у Галицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 299.
При зверненні до суду позивач посилався на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 02 вересня 2014 року.
Зазначає, що від шлюбу подружжя мають доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Просить врахувати, що протягом останніх років сімейне життя між ним та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті привело до фактичного припинення шлюбних відносин.
З огляду на наведене просив позов задовольнити.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 09 вересня 2025 року позов ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 02 вересня 2014 року Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 299.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позов про розірвання шлюбу подано незадовго після отримання позивачем сертифіката на квартиру, а тому вважає звернення до суду формальним та спрямованим на виведення майна з режиму спільної сумісної власності подружжя. Також посилається на те, що на момент ухвалення рішення вона перебувала на дев`ятому місяці вагітності, батьком дитини є позивач, що, на її думку, свідчить про збереження сімейних відносин. 
У зв`язку з цим вважає, що суд першої інстанції не з`ясував усіх обставин, які мають значення для вирішення справи, чим порушив вимоги статті 112 СК України.
Крім того, районним судом не було належним чином повідомлено сторону відповідача про розгляд справи.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
При апеляційному розгляді справи представник відповідача у справі ОСОБА_5 , який був присутній в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення з підстав та мотивів, викладених в апеляційній скарзі. 
Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , який був присутній в судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що доводи, на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , виданого Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), було зареєстровано 02 вересня 2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , актовий запис № 299. У сторін є донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 12 грудня 2018 року, актовий запис № 950.
Також районним судом було встановлено, що за час спільного проживання сторони не змогли створити міцної та дружньої сім`ї. Суперечності, що виникали між ними, привели до її розпаду.
Оцінюючи матеріали справи та враховуючи вимоги чинного законодавства, суд першої інстанції прийшов до висновку, що подальше спільне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе, шлюб сторін носить формальний характер, а тому позов підлягає задоволенню.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.
Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).
Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.
За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.
Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
Як вбачається з матеріалів справи, 02 вересня 2014 року Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, між громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб ( актовий запис № 299), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , виданим Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 299 (а.с. 17).
У сторін є донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 12 грудня 2018 року, актовий запис № 950 (а.с. 18).
Позивач, звертаючись до суду з даним позовом посилався на те, що протягом останніх років сімейне життя між ним та відповідачкою поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті привело до фактичного припинення шлюбних відносин, відтак шлюб носить виключно формальний характер.
Як встановлено судом першої інстанції, подальше спільне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе, шлюб сторін носить формальний характер.
Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст.24, 56 СК України.
Крім того, норми сімейного законодавства не містять положень, які б передбачали неможливість розірвання шлюбу у разі вагітності дружини.
У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно постановив рішення про розірвання шлюбу сторін, так як протягом останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті привело до фактичного припинення шлюбних відносин, відтак шлюб носить виключно формальний характер. Відновлювати шлюбні стосунки позивач бажання не висловив.
А відтак перебування позивача в шлюбі з ОСОБА_1 порушує його права та впливає на його інтереси.
Оскаржуючи рішення суду першої інстанції відповідачка у апеляційній скарзі не навела обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу. 
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону. 
Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд ,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 вересня 2025 року, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 10 вересня 2026 року. 

Головуючий суддя : М.А.Яворський
Судді: Т.Ц. Кашперська 
В.О.Фінагеєв