Справа №522/4961/26
Провадження №2-а/522/249/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2026 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси 
у складі: головуючого судді – Науменко А.В.
за участі секретаря судового засідання – Зелінська К.Ю. 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1  до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА № 6887521 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі 
ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1  до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА № 6887521 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Позивач обґрунтовує позов тим, що постанова серії ЕНА № 6887521 від 22.03.2026 про накладення адміністративного стягнення за порушення п. 9.2.б. ПДР України є протиправною та підлягає скасуванню. Позивачка стверджує, що під час руху по вулиці Тираспольській вона не змінювала напрямок руху, а отже, не мала підстав для вмикання покажчика повороту. Крім того, позивачка наголошує, що відповідач не надав належних та допустимих доказів вчинення правопорушення, а надані відеоматеріали з бодікамер поліцейських не містять фіксації самого факту порушення, а лише процедуру розгляду справи. Посилаючись на принцип презумпції невинуватості та вимоги КАС України щодо обов`язку доказування правомірності рішень суб`єктом владних повноважень, позивачка вказує на відсутність події та складу адміністративного правопорушення, що відповідно до ст. 247 КУпАП є підставою для закриття провадження у справі.
Ухвалою суду від 03.04.2026 року провадження у справі відкрито та призначено справу до судового розгляду. 
15.04.2026 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. 
Відповідач у відзиві зазначає, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки постанова про накладення адміністративного стягнення була винесена законно та обґрунтовано. УПП в Одеській області ДПП стверджує, що 22.03.2026 поліцейський виявив факт порушення водієм ОСОБА_1 п. 9.2 «б» ПДР України, а саме — невикористання світлових покажчиків повороту при зміні напрямку руху (з`їзді з перехрестя з круговим рухом), що утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Відповідач наголошує, що поліцейський діяв у межах повноважень, передбачених Законом України «Про Національну поліцію», а факт правопорушення підтверджується відеозаписами з портативних відеореєстраторів. Окрім того, відповідач вказує, що під час розгляду справи на місці зупинки позивач не заперечувала факт невиконання вимог ПДР, пояснюючи це неуважністю через несправність навігаційного пристрою. Посилаючись на сталу практику Верховного Суду, відповідач підкреслює дотримання процедури розгляду справи в спрощеному порядку та відсутність у позивача належних доказів, які б спростували наявність складу правопорушення, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позову та залишити оскаржувану постанову без змін.
01.04.2026 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.
15.04.2026 року від відповідача до суду надійшло клопотання про повернення позовної заяви. 
В судове засідання призначене на 02.07.2026 року з`явились позивач ОСОБА_1 та представник відповідача Морозов П.В. 
Позивач Щербань А.В. надала пояснення, наполягала на задоволені позову.
Представник відповідача заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. 
Судом оголошено, що оголошення рішення відбудеться 06.07.2026 року.
Заслухавши думки сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 22.03.2026 відносно ОСОБА_1 було складено постанову серії ЕНА № 6887521 про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП. 
З її змісту вбачається, що підставою для притягнення до відповідальності стало порушення водієм п. 9.2 «б» ПДР України, а саме — невчинення сигналу світловим покажчиком повороту під час зміни напрямку руху. 
Судом встановлено, що позивачка рухалась автомобілем FORD MONDEO по вулиці Тираспольській у місті Одесі та при з`їзді з перехрестя з круговим рухом не скористалася покажчиком повороту, що, на думку відповідача, є порушенням правил маневрування.
Позивачка у позовній заяві заперечує проти правомірності винесеної постанови, посилаючись на те, що вона не змінювала смугу чи напрямок руху, а відтак не мала обов`язку подавати відповідні сигнали, та вказує на відсутність належних доказів її вини. 
Разом із тим, судом встановлено, що факт руху автомобіля під керуванням позивачки на перехресті з круговим рухом та подальшого здійснення маневру з`їзду з нього без увімкнення світлового покажчика повороту фактично сторонами не заперечується. 
З огляду на це, предметом судового дослідження у даній справі стає не стільки доведення факту невключення сигналу повороту, скільки надання правової оцінки діям позивачки на предмет відповідності вимогам Правил дорожнього руху України. 
Зокрема, суду належить встановити, чи утворює здійснений позивачкою маневр з`їзду з перехрестя з круговим рухом без застосування відповідних світлових сигналів об`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП, з урахуванням нормативних вимог щодо обов`язку водія подавати сигнали світловими покажчиками повороту при зміні напрямку руху.
Натомість відповідач наполягає на законності своїх дій, зазначаючи, що факт правопорушення зафіксовано на відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, а також посилається на пояснення водія, надані на місці події, в яких вона визнала факт неналежного виконання вимог ПДР через неуважність. 
Щодо доводів сторін стосовно застосування положень Правил дорожнього руху України, суд зазначає наступне. 
Згідно з п. 9.2 «б» ПДР України водій зобов`язаний подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом. 
Відповідно до матеріалів справи, під поворотом розуміється зміна напрямку руху транспортного засобу праворуч або ліворуч з однієї дороги на іншу, а також в межах перехрестя або за його межами. 
Зі схеми організації руху на площі Тираспольска вбачається, що в`їзд на перехрестя з круговим рухом обладнано відповідним знаком, а тому суд погоджується з позиціє відповідача, згідно з якою з`їзд із перехрестя, що має круговий рух, на обраний з`їзд у напрямку початку іншої дороги, є зміною напрямку руху, що вимагає завчасного подання відповідного попереджувального сигналу. 
Оскільки позивачка здійснила з`їзд із перехрестя на вулицю Тираспольську, вона була зобов`язана ввімкнути світловий покажчик повороту праворуч, що передбачено вимогами п. 9.2 «б» ПДР України. 
Таким чином, з огляду на обов`язок водія подавати сигнали при зміні напрямку руху, суд приходить до висновку, що невиконання позивачкою вказаної вимоги ПДР при здійсненні маневру з`їзду з перехрестя утворює об`єктивну сторону адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Частина 2 статті9 КАС України передбачає, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Разом із тим, відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На переконання суду, відповідачем в порядку ч. 2 ст. 77 КАС України було доведено правомірність своїх рішень, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що позивачем було вчинено порушення ПДР України, за що передбачена відповідальність.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
У відповідності до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
За викладених обставин, враховуючи, що відповідачем винесено постанову з дотримання вимог закону, а тому в задоволенні даного позову слід відмовити в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, 247, 287-293 КпАП України, ст.ст. 243-246,250, 251, 286 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1  до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА № 6887521 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі – відмовити в повному обсязі.
Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Суддя:   А.В. Науменко 

06.07.26