Справа № 344/9371/26 
Провадження № 33/4808/470/26 
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Зеленко О.В. 
Суддя-доповідач Шигірт Ф.С. 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі судді Шигірта Ф.С., з участю захисника Сторожука А.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Івано-Франківську справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Сторожука А.Л. на постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 липня 2026 року відносно ОСОБА_1 ,
в с т а н о в и в:
Вказаною постановою  ОСОБА_1 , визнано винуватим за ч.1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 665,6 грн. судового збору.
Згідно постанови, ОСОБА_1 07 травня 2026 року о 20 год. 13 хв. по вул. Двірська, 13 у с. Крихівці керував транспортним засобом марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження у встановленому законодавством порядку медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння водій відмовився, чим порушив 2.5 ПДР України.
В апеляційній скарзі захисник Сторожук А.Л. вважає постанову суду незаконною та необґрунтованою, винесеною без всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин події, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що у діях ОСОБА_1 відсутня об`єктивна сторона складу правопорушення, оскільки факт безпосереднього керування транспортним засобом матеріалами справи підтверджено не було. Суд першої інстанції припустився підміни понять, прирівнявши керування автомобілем до фактy перебування особи всередині статично припаркованого транспортного засобу «Toyota Camry» з увімкненими фарами. Вказує, що робота фар, які живляться від акумуляторної батареї без роботи двигуна, жодним чином не свідчить про наміри керувати автомобілем. На відеозаписах з нагрудних камер працівників поліції чітко видно, що автомобіль знаходився на спеціально відведеному паркомісці без руху з вимкненим двигуном, а самі інспектори в процесі спілкування прямим текстом зазначили фразу: «добре, що не керував ТЗ», що фактично є зафіксованим визнанням відсутності складу правопорушення та статусу «водія» у ОСОБА_1 . Проте, суд першої інстанції повністю проігнорував суттєвий хронологічний розрив між викладеною у протоколі фабулою та реальними подіями, зафіксованими на боді-камерах. У протоколі зазначено, що правопорушення нібито відбулося о 20:13 год., однак з відеозаписів випливає, що екіпаж патрульної поліції прибув на місце події лише о 21:15 год, тобто більш ніж через годину після ймовірного «руху». Направлення на медичний огляд було складено поліцейськими о 21:36 год (через 1 годину 23 хвилини після вказаного у протоколі часу). За наявності часового інтервалу тривалістю понад годину особа, перебуваючи біля власного будинку та мала повну об`єктивну можливість вживати будь-які напої під час відпочинку, що повністю знищує причинно-наслідковий зв`язок між гіпотетичним керуванням та подальшими висунутими вимогами поліції. На думку захисника, суд в основу судового рішення поклав докази, які є неналежними, недопустимими та суперечливими. Зокрема, відеозапис з камер зовнішнього спостереження ЖК «Калинова слобода», на якому зафіксовано рух невідомого автомобіля, який «візуально схожого на Toyota Camry». Проте, з відеозапису неможливо ідентифікувати ані державний номерний знак, ані марку авто, ані особу водія. Більше того, цей відеозапис здійснювався у світлу пору доби, що кардинально суперечить фабулі протоколу (20:13 год) та нічним відеозаписам із боді-камер поліції (21:15 год). Використання денного відеозапису невстановленого авто для доведення нічного правопорушення є прямим порушенням принципу презумпції невинуватості. Що стосується письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд ухвалив рішення без урахування їхньої очевидної упередженості, адже дані особи були ініціаторками побутового конфлікту щодо шуму, а їхні пояснення є дослівно ідентичними, містять однакові описи одягу та час до хвилини, що свідчить про їх складання під диктовку працівників поліції з метою штучного формування доказової бази. На переконання апелянта, у разі недоведеності належними та допустимими доказами факту керування транспортним засобом, будь-які вимоги поліцейського щодо проходження огляду є юридично нікчемними та неправомірними, а відмова від виконання незаконної вимоги особою, яка перебуває у припаркованому автомобілі, не утворює складу адміністративного правопорушення за ст.130 КУпАП. Вважає, що висновки суду першої інстанції грунтуються на припущеннях, суперечливих свідченнях упереджених осіб та нерелевантних відеозаписах, що становить грубе порушення принципу презумпції невинуватості, а також стандартів доказування «поза розумним сумнівом».
Просить постанову суду скасувати та закрити провадження у справі щодо ОСОБА_1 за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явився, будь яких клопотань не подавав, що не перешкоджає розгляду справи без його участі.
Захисника Сторожука А.Л. підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши докази та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.ст.245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов?язаний повно, всебічно та об`єктивно з?ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Верховний Суд України неодноразово звертав увагу місцевих судів на обов`язок проведення якісного розгляду справ про адміністративні правопорушення передбачені ст.130 КУпАП, та ретельної перевірки обставин викладених в протоколі. 
Проте, вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за обставин наведених в оскаржуваній постанові, суд першої інстанції дійшов невірних висновків.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Отже, обов`язковими елементами об`єктивної сторони цього адміністративного правопорушення є факт керування транспортним засобом та перебування водія саме під час такого керування у стані сп`яніння. Сам по собі факт перебування особи у стані алкогольного сп`яніння без доведеного факту керування транспортним засобом у такому стані, не утворює складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх обґрунтованими в частині недоведеності факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. 
Так, наявний у матеріалах справи відеозапис із камер зовнішнього спостереження дійсно містить інформацію про рух автомобіля, однак не містить відомостей, які б дозволяли достовірно встановити, що цим транспортним засобом є саме автомобіль «Toyota Camry» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , а тим більше не містить інформації про особу, яка перебувала за кермом. На відеозаписі неможливо ідентифікувати водія, у зв`язку з чим такий доказ сам по собі не підтверджує, що автомобілем керував саме ОСОБА_1 . Крім того, цей відеозапис не містить відомостей, які б дозволяли встановити дату та час руху автомобіля та співпоставити зафіксовану на ньому подію з датою та часом, зазначеним у протоколі про адміністративне правопорушення. За таких обставин, суд безпідставно вважав таких відеозапис допустимим та належним доказом обставин правопорушення.
Крім того, суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги відібрані працівниками поліції пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як достатній доказ обставин правопорушення. Ці свідки не були безпосередньо допитані судом з попередженням про відповідальність за введення в оману суду.
На виклик апеляційного суду ці свідки не з`явилися подавши заяви про зайнятість та перебування у відрядженні.
Враховуючи вимоги ст.272 КУпАП та вимоги Верховного Суду щодо стандартів розгляду справ про адміністративні правопорушення деяких категорій, суд не може покладати в основу доведеності обставин правопорушення пояснення свідків, які він не сприймав безпосередньо в судовому засіданні. Докази по справі про адміністративне правопорушення, встановлені поясненнями свідка, підлягають всебічному, повному і об`єктивному дослідженню та оцінюються на рівні та у сукупності з іншими доказами по справі.
Крім того, як вбачається з відеозапису нагрудних камер поліцейських, вони прибули на виклик про порушення громадського порядку, а не про керування водієм ТЗ у стані сп`яніння.
Працівники поліції, прибувши за викликом, та отримавши пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що ОСОБА_1 з ними конфліктував у стані сп`яніння, не з`ясували які зовнішні ознаки свідки розцінюють як алкогольне сп`яніння.
Також, поза увагою суду першої інстанції залившися той факт, що ОСОБА_1 перебував у дворі багатоповерхового будинку, де постійно проживає, а тому мав реальну можливість вживати алкоголь після керування автомобілем, після чого у стані сп`яніння прийти до автомобіля та знаходитись в ньому. Саме такі обставини повідомляв ОСОБА_1 працівникам поліції та повністю спростовував факт керування автомобілем у стані сп`яніння. При цьому, працівники поліції не встановили особи та не відібрали пояснень від інших очевидців конфлікту, які підходили до поліцейських та намагалися дати пояснення на користь ОСОБА_1 .
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що справа не містить доказів, які поза розумним сумнівом доводять факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП за обставин викладених в протоколі.
З огляду на вищезазначене, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу правопорушення.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника Сторожука А.Л. задовольнити. 
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 липня 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя         Ф.С. Шигірт