ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2026 року Чернігів Справа № 620/8305/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:

18.07.2026 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом (зареєстрований у суді 20.07.2026), у якому просить:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невключення йому до складу грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – постанова № 168), при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток; 
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити йому перерахунок грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток у загальній кількості 69 календарних днів, обчисливши її розмір виходячи із місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою №168, та виплатити різницю між фактично виплаченою та належною до виплати сумою грошової компенсації за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців». 
На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначає, що при обчисленні грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток відповідачем протиправно не було враховано додаткову грошову винагороду, яка виплачувалася йому протягом проходження військової служби.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 23.07.2026 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.
У відзиві на позовну заяву представник відповідач заперечуючи проти заявлених позовних вимог, вказує на те, що на момент звільнення позивача діяла інша редакція пункту 6 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі – Порядок № 260), яка істотно змінила порядок визначення розміру грошової компенсації за невикористані дні відпусток, зокрема чітко визначила, що винагороди не включаються до грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.
Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.
ОСОБА_1 у період з 04.06.2021 по 31.03.2023 проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .
01.04.2023 ОСОБА_1 уклав контракт про проходження військової служби та продовжив проходження військової служби за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 , де проходив військову службу до 05.09.2024.
У період із 07.09.2024 по 04.05.2026 позивач проходив військову службу за
контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.05.2026 №129 позивача, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 24.04.2026 №32-РС у запас на підставі підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення з 04 травня 2026 року.
Також зазначеним наказом позивачу нараховано та виплачено грошову компенсацію за: щорічну невикористану основну відпустку у кількості 41 календарного дня за 2024 та 2026 роки; невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій у кількості 28 календарних днів за 2025 та 2026 роки.
04.05.2026, після отримання грошового атестата під час звільнення з військової служби, позивачу стало відомо, що при обчисленні грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток відповідачем не було враховано додаткову грошову винагороду, яка виплачувалася позивачу протягом проходження військової служби.
ОСОБА_1 , вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невключення йому до складу грошового забезпечення сум додаткової винагороди, передбаченої постановою № 168, при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпусток, звернувся до суду з цим позовом.
Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Абзац п`ятий статті 17 Конституції України встановлює, що Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно зі статтею 40 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон № 2232-XII) гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
У частині другій статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) наведений перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. За умовами частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших, утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Водночас статтею 9-2 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям під час дії воєнного стану (особливого періоду):
а) щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України;
б) виплачується винагорода за знищене (захоплене) озброєння та військову, бойову (спеціальну, спеціалізовану) техніку противника у розмірах від чотирьох до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки". (пункт 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII).
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова № 704), окрім тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та розмірів надбавки за вислугу років також затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 2 постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу визначено здійснювати в порядку, що затверджується, зокрема, Міністром оборони (стаття 9 Закону № 2011-XII).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений Порядком № 260.
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 260 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення, зокрема, включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Пунктом 16 розділу І Порядку № 260 передбачено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.
Пунктами 3, 5 Розділу XXXI Порядку № 260 передбачено, що у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 168, в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Державної прикордонної служби, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Суд враховує, що при визначенні місячного грошового забезпечення як бази нарахування передбачених Законом № 2011-ХІІ соціальних виплат, допомог та компенсацій відповідно до частини другої статті 9 Закону враховуються лише ті щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди), які мають постійний характер. 
Суд зазначає, що передбачена постановою № 168 додаткова винагорода не є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, що має постійний характер, оскільки виплачується лише у період дії воєнного стану, у розмірі, що не є сталим та щомісяця визначається пропорційно до днів, в які військовослужбовець ніс службу в певних умовах, залежно від виду та умов виконання завдань, а також не виплачується за низки умов (напр., у місяці, коли військовослужбовець вчинив дисциплінарні та інші проступки тощо). Розмір цієї додаткової винагороди не є сталим та визначається за конкретні часові періоди наказами командирів (начальників) залежно від наведених та інших передбачених законодавством умов.
Відомості довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення позивача вказують на те, що згадана додаткова винагорода не виплачувалася йому щомісяця, а у тих місяцях, в яких виплачувалася – нараховувалася в різних сумах. 
Отже, передбачена статтею 9-2 Закону № 2011-ХІІ та постановою № 168 додаткова винагорода на час воєнного стану не має постійного характеру, а тому не включається до складових місячного грошового забезпечення як бази нарахування спірної компенсації.
Суд також враховує, що Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду (постанова від 02.06.2021 у справі № 240/11441/19; № в ЄДРСР 97357218) свого часу дійшов аналогічних висновків щодо правової природи винагороди за участь в антитерористичній операції (не є постійною і не має систематичного характеру, а її розмір залежить як від днів участі в антитерористичній операції, так і від виконаних завдань, що визначається наказом командира), що є аналогом додаткової винагороди, передбаченої постановою № 168.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для врахування додаткової винагороди на підставі постанови № 168 для складу місячного грошового забезпечення, з якого повинна бути обрахована компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки та одноразова грошова допомога при звільненні. 
При цьому, суд враховує також й те, що пункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 в редакції, що діяла до 15.01.2025, тобто до внесення змін згідно з Наказом Міністерства оборони № 23 від 15.01.2025, був викладений таким чином: розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. 
У постанові Верховного Суду від 23.09.2024 у справі №240/32125/23, яку застосовує суд першої інстанції при вирішенні цього спору, касаційний суд розтлумачив підпункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 (в редакції, що діяла до 15.01.2025 року) таким чином, що на відміну від правил обчислення розміру допомоги на оздоровлення (в цій частині в позові було відмовлено), цей пункт не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації.
З цього приводу суд формує такі два висновки щодо правозастосування:
- по перше, як детально проаналізовано у цій постанові вище, передбачена ст. 9-2 Закону № 2011-ХІІ та Постановою № 168 додаткова винагорода на час воєнного стану не має постійного характеру, тому не включається до розміру місячного грошового забезпечення як бази нарахування спірної компенсації. 
- по друге, наказом Міністерства оборони України від 15.01.2025 № 23 затверджені Зміни до Порядку № 260, відповідно до абзацу 2 пункту 3 яких вказано, що у пункті 6 розділу XXXI Порядку № 260 після слів «щомісячних додаткових видів грошового забезпечення» доповнити словами «, крім винагород».
Відповідно до пункту 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 в редакції, що діяла на час звільнення позивача з військової служби та нарахування спірної компенсації, розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, крім винагород з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Отже, враховуючи чинну на момент виникнення спірних правовідносин редакцію пункту 6 розділу ХХХІ Порядку № 260, суб`єкт правотворчості чітко та недвозначно визначив, що до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, не включаються винагороди, незалежно від їхнього виду (щомісячні чи одноразові). Тобто ця норма вже містить чітку заборону щодо врахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації (на відміну від попереднього правового регулювання, яке аналізував суд у справі № 240/32125/23). 
Тому суд дійшов висновку, що висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.09.2024 у справі № 240/32125/23, є нерелевантними до спірних правовідносин (у зв`язку із зміною правового регулювання). 
Зважаючи на формулу розрахунку сум компенсації за всі невикористані позивачем дні відпустки, визначену у пункті 6 розділу ХХХІ Порядку № 260, відповідач при обчисленні вказаної компенсації за всі невикористані дні основної та додаткової відпустки правомірно не враховував в складі грошового забезпечення щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою № 168.
Згідно із частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову.
У зв`язку із відмовою в позові – розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись статтями 2, 7, 72-77, 139, 241-246, 250-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В: 

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити. 
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя Марія ДУБІНА