КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ

Справа № 947/25307/26
Провадження № 2-о/947/366/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.07.2026 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.
при секретарі Матвієвої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою 
ОСОБА_1 , 
за участі заінтересованої особи – ОСОБА_2 , 
про встановлення факту родинних відносин,
ВСТАНОВИВ:
22 червня 2026 року до Київського районного суду міста Одеси через систему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи – ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин, в якій заявник просить суд встановити факт родинних відносин за ступенем спорідненості, як сина та матері між ним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В обґрунтування заяви заявник вказує, що він - ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та у виданому повторно свідоцтві про його народження відомості про матір зазначені як: « ОСОБА_2 ». Однак, як вказує заявник, у паспорті громадянина України виданого на ім`я його матері, прізвище матері зазначено, як ОСОБА_3 . 
Приймаючи розбіжності у написанні прізвища матері, заявник вказує про те, що він позбавлений можливості належним чином підтвердити свої родинні відносини з матір`ю, а також для подальшого використання рішення суду в державних органах, нотаріальних діях та інших юридично значимих процедурах. 
Дані обставини зумовили звернення заявника до суду з цією заявою.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси Калініченко Л.В. від 24.06.2026 року вказану заяву залишено без руху. 
29.06.2026 року на виконання ухвали суду представником заявника надано до суду заяву про усунення недоліків. 
Дослідивши подані до суду документи, суддею встановлено, що заява подана з додержанням вимог ст.ст. 175, 177, 318 ЦПК України, заявником виконані вимоги ухвали суду від 24.06.2026 року, підстави для залишення заяви без руху або відмови у відкритті провадження, визначених у ст. 185, 186 ЦПК України, відсутні.
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 06.07.2026 року, з врахуванням ухвали суду від 07.07.2026 року про виправлення описки, вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку окремого провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.
До судового засідання призначеного на 17.07.2026 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином.
Однак, 16.07.2026 року до суду від представника заявника надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи без участі.
Також в матеріалах справи наявне клопотання від заінтересованої особи - ОСОБА_2 в якому остання зазначила, що проти задоволення заяви не заперечує, підтверджує факт родинних відносин між нею та заявником, а також просить суд проводити судове засідання за її відсутності.
Приймаючи викладені обставини, відсутність підстав для відкладення судового засідання у відповідності до ст. 223 ЦПК України, наявне волевиявлення учасників справи з розгляду справи за їх відсутності, судом було ухвалено здійснити розгляд справи в судовому засіданні 17.07.2026 року за відсутності сторін по справі на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Судом встановлено, що заявник – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, документований паспортом громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 03.02.2020 року, орган що видав 5112 та відповідності до витягу з реєстру територіальної громади №2026/001736975 від 03.02.2026 року, починаючи з 03.08.2005 року значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Державна реєстрація народження заявника – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведена 14.06.1978 року Арцизським відділом РАЦС Одеської області, про що складено актовий запис №142.
Дані обставини підтверджуються виданим 14.06.1978 року свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , у відповідності до якого ОСОБА_1 , народився в місті Арциз ІНФОРМАЦІЯ_1 , а в графі відомості про батьків зазначено відомості про осіб російською мовою, а саме мовою оригіналу: батько - « ОСОБА_4 », матір – « ОСОБА_5 ».
18.11.2025 року Арцизьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повторно видано свідоцтво про народження     ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_3 , в якому в графі відомості про батьків зазначено відомості про осіб українською мовою, а саме: батько - «    ОСОБА_7 », матір – «    ОСОБА_8 ». 
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 07.02.2025 року, виданого Арцизьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_3 помер –     ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 07.02.2025 року складено відповідний актовий запис №125.
Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 16.12.2025 року по цивільній справі №947/24291/25 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме що   ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , є рідним батьком   ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Даним рішенням суду встановлено, що згідно копії Свідоцтва про укладення шлюбу (виданого російською мовою) ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 08.10.1976 року, уклав шлюб з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Після реєстрації шлюбу чоловікові та дружині присвоєно прізвища: ОСОБА_12 .
Частиною 3 ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 №3262-IV передбачено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Частиною 2 ст.3 означеного Закону встановлено, що Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
За наслідком чого, судом було перевірено та встановлено наявність оприлюдненого у Єдиному державному реєстрі судових рішень тексту судового рішення Київського районного суду міста Одесивід 16.12.2025 року, по цивільній справі №947/24291/25, який відповідає наданій до суду копії цього судового рішення, а також встановлено набрання ним законної сили 16.01.2026 року. 
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За наслідком вищезазначені встановлені обставини та висновки у рішенні Київського районного суду міста Одесивід 16.12.2025 року, по цивільній справі №947/24291/25, яке набрало законної сили 16.01.2026 року, в силу преюдиції судом не ставляться під сумнів та додатковому доказуванню не підлягають.
На підставі викладеного вбачається встановленим факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_6   ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є батьком заявника     ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у шлюбі з   ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Заявник вказує, що     ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його матір, прізвище якої у відповідності до його свідоцтва про народження, виданого 14.06.1978 року, зазначені, як, мовою оригіналу рос.: « ОСОБА_5 », а виданому повторно 18.11.2025 року свідоцтві про народження зазначенні, як: «   ОСОБА_8 », що відмінно від правовстановлюючих документів, які посвідчують особу його матері.
Судом встановлено, що 03.04.1996 року Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 на ім`я громадянки –     ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому на аркуші 2 зазначено її прізвище російською мовою, як: « ОСОБА_16 », яка згідно з записом на аркуші 10 паспорту перебувала у зареєстрованому 08 жовтня 1976 року шлюбі з громадянином, мовою оригіналу рос.: « ОСОБА_4 », а у відповідності до запису на аркуші 11 паспорту починаючи з 27.10.2004 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
За наслідком чого, судом встановлено, що прізвище особи -   ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особа якої підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_5 , виданим 03.04.1996 року Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області, є відмінними від прізвища особи, яка записана матір`ю заявника ОСОБА_1 , у свідоцтві про його народження серії НОМЕР_2 , виданим 14.06.1978 року, яке в подальшому було видано повторно під серією НОМЕР_3 від 18.11.2025 року, в яких прізвище його матері зазначено, як: « ОСОБА_12 », однак інші дані про особу повністю збігаються. 
Крім того, судом встановлено, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 , виданий 03.04.1996 року Арцизьким РВ УМВС України в Одеській області, на ім`я -   ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , містить інформацію про її перебування у зареєстрованому шлюбі з « ОСОБА_4 », шлюб між якими зареєстрований 08.10.1976 року, тобто з особою факт родинних відносин з яким встановлено з заявником за рішенням Київського районного суду міста Одеси від 16.12.2025 року по цивільній справі №947/24291/25.
Отже, виходячи зі встановлених вищевикладених обставин, дійсно є встановленим наявність розбіжностей у написанні даних про матір заявника, прізвище якої у документах що посвідчують її особу, зазначене як: « ОСОБА_2 », та у документах що посвідчують народження заявника зазначене, як: « ОСОБА_5 », « ОСОБА_2 ».
Заявник через вказану розбіжність, а також неможливість в позасудовому порядку усунути відповідну розбіжність для встановлення факту родинних відносин з матір`ю, з метою встановлення факту, що ОСОБА_2 є його матір`ю, звернувся до суду з даною заявою.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил. Встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 наголошено на тому, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
У п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
У постанові Великої Палати Верховного Суду № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) від 10.04.2019 року зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Крім того, судом враховується правовий висновок, сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року по справі №560/17953/21, згідно з яким, неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.
Отже, Велика Палата Верховного Суду вирішила за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц (провадження №61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.
Додатково розглядаючи заяву про встановлення заявленого факту, судом приймаються положення Сімейного Кодексу України та Цивільного Кодексу України, які регламентують наступне.
У відповідності до положень статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Статтею 19 КпШС України в редакції станом на час народження заявника, було передбачено, що при укладенні шлюбу подружжя за своїм бажанням обирає прізвище одного з подружжя як їх спільне прізвище, або кожен з подружжя зберігає своє дошлюбне прізвище, або може приєднати до свого прізвища прізвище другого з подружжя. З`єднання прізвищ не допускається, якщо дошлюбне прізвище хоча б одного з подружжя є подвійним. 
Відповідно до положень статті 62 вказаного Кодексу, якщо батьки мають спільне прізвище, то це прізвище присвоюється і дітям. При різних прізвищах дитині присвоюється прізвище батька або матері за згодою батьків, а при відсутності згоди - за рішенням органів опіки і піклування.
Статтею 63 вказаного Кодексу було встановлено, що ім`я дитини визначається за згодою батьків, по батькові присвоюється за іменем батька, а у випадках, передбачених частиною другою статті 55 цього Кодексу, за іменем особи, яка записана як батько.
Частиною 1 ст. 319 ЦПК України встановлено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Під час надання оцінки доказам у справі та застосуванні стандартів оцінки доказів, судом враховується, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). 
Верховний Суд у своїх судових рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. 
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, у суду відсутні сумніви та суд вважає встановленим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю заявника – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а останній є її сином відповідно, а розбіжності в написанні даних у прізвищі матері заявника, а саме у документах що посвідчують народження заявника та у документах що посвідчують особу його матері, обумовленим різним перекладом даних про особу з російської на українську мови.
Надаючи оцінку вищевказаним доказам, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми, які стосуються один одного в цілому, не суперечать між собою.
Одночасно судом враховується, що відповідні докази на підтвердження заявлених вимог, у тому числі документи, які посвідчують особу ОСОБА_2 , надані саме заявником по справі.
Крім того, в матеріалах справи міститься клопотання заінтересованої особи – ОСОБА_2 , в якій остання визнає заявлені вимоги, та факт того що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її сином.
Судом встановлено, що метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником своїх прав на підтвердження родинних відносин з матір`ю, у тому числі для реалізації своїх прав з вчинення юридичних дій з матір`ю, родинність відносин під час яких має значення на подальше оподаткування.
Будь-яких доказів на підтвердження наявності спору про право за наслідком заявлених вимог, матеріали справи не містять.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».
Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю – змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Ухвалюючи рішення суду за наслідком розгляду даної справи судом враховується положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
З урахуванням вищевикладеного в цілому, аналізуючи зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності приймаючи до уваги неможливість встановлення факту, що має юридичне значення, іншим шляхом, суд вважає що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою, доведеною, заявлений до встановлення факт, що має юридичне значення є підтвердженим і встановленим, за наслідком чого заява підлягає задоволенню. 
При ухваленні судом рішення, судом у відповідності до положень ч. 7 ст. 294 ЦПК України, судові витрати не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст. 1-18, 76-89, 293, 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ), за участі заінтересованої особи – ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 ), про встановлення факту родинних відносин – задовольнити. 
Встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , є матір`ю – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , а останній її сином відповідно.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 17.07.2026 року.

Головуючий         Л. В. Калініченко