Справа № 128/2350/25
Провадження № 2/930/162/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04.09.2026 року      м. Немирів

Немирівський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді – Науменка С.М.
за участі секретаря судових засідань – Андрущак Л.П.
учасників справи: представник позивача – Стрюк С.В., представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , представника відповідача ФГ «Росинка-2» - Янчука В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Немирів, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімер Органік» до ОСОБА_1 та ФГ «Росинка-2» про стягнення матеріальної шкоди, -
ВСТАНОВИВ:
Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімер Органік» звернулося до Немирівського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 та ФГ «Росинка-2» про стягнення матеріальної шкоди, відповідно до якого просило, стягнути солідарно з ОСОБА_1 та Фермерського господарства «Росинка-2» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімер Органік» матеріальну шкоду у розмірі 214 668 гривень 00 копійок, судовий збір у розмірі 3 220,02 грн 00 коп.
Обґрунтовуючи позов тим, що 13 листопада 2024 о 23-30 год на автодорозі М30 на 407 км + 400 у Вінницькій області Вінницькому районі сталася дорожньо-транспортна пригода за участі водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом DAF XF 105.410 державний знак НОМЕР_1 з причепом Koegel S24 державний знак НОМЕР_2 , (власником якого є ОСОБА_3 ) та ОСОБА_4 , який керував транспортним засобом MERSEDES BENZ SPRINTER 316 CDI державний знак НОМЕР_3 .
Вина водія ОСОБА_1 встановлена постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 15.01.2025 року по справі №128/4610/24.
Водій ОСОБА_1 є працівником ФГ «Росинка-2».
Транспортний засіб марки MERSEDES BENZ SPRINTER 316 CDI державний знак НОМЕР_3 отримав технічні пошкодження.
На час ДТП у пошкодженому транспортному засобі знаходився товар гранули/порошок бензонат натрія у кількості 3000 кг на загальну суму 214 668,00 грн. з ПДВ, який належить ТОВ «ПОЛІМЕР ОРГАНІК». Внаслідок пригоди зазначений товар був знищений та не підлягав подальшому використанню.
На час звернення до суду відшкодування шкоди не відбулося. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою.
28.01.2026 від ФГ «РОСИНКА-2» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ФГ «РОСИНКА-2» проти задоволення позову заперечує та просить у його задоволенні відмовити.
В обґрунтування заперечень представник ФГ «РОСИНКА-2» зазначив, що позивач обґрунтовує вимоги до ФГ «РОСИНКА-2» положеннями статті 1172 ЦК України, посилаючись на те, що шкоду було завдано працівником під час виконання ним трудових обов`язків. Так, представник ФГ «РОСИНКА-2зазначає, що , ОСОБА_1 у листопаді 2024 року не перебував із ФГ «РОСИНКА-2» у трудових відносинах, а надавав останньому послуги на підставі цивільно-правового договору. На підтвердження цього представник послався на укладені зі ОСОБА_1 цивільно-правові угоди та податкові розрахунки.
Також представник ФГ «РОСИНКА-2зазначив, що 13 листопада 2024 року на автодорозі М30, 407 км + 400 м, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_1 , який керував автомобілем DAF XF 105.410, державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом Koegel S24, державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , який керував автомобілем MERCEDES BENZ SPRINTER 316 CDI, державний номерний знак НОМЕР_3 .
Посилаючись на товарно-транспортну накладну № ПО13/110003 від 13 листопада 2024 року, представник ФГ «РОСИНКА-2звернув увагу на те, що замовником перевезення у ній зазначено ТОВ «КАММОН», тоді як ТОВ «ПОЛІМЕР ОРГАНІК», на думку відповідача-2, є лише вантажовідправником. У зв`язку з цим представник ФГ «РОСИНКА-2, вважає, що з моменту передачі товару перевізнику позивач перестав бути його власником, а тому не має права звертатися до суду з вимогою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок його втрати.
Крім того, відповідач-2 звернув увагу на зміст разового договору-заявки надання транспортних послуг від 13 листопада 2024 року № 1311/24, укладеного між ТОВ «ПОЛІМЕР ОРГАНІК» як замовником та ОСОБА_4 як перевізником. На думку відповідача-2, умови зазначеного договору-заявки суперечать відомостям товарно-транспортної накладної № ПО13/110003, в якій замовником перевезення зазначено ТОВ «КАММОН».
Представник ФГ «РОСИНКА-2 також зазначив, що відповідно до положень цивільного законодавства саме перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення до моменту видачі одержувачу. У зв`язку з цим відповідач-2 вважає, що належним відповідачем у частині вимог про відшкодування шкоди є перевізник ОСОБА_4 . При цьому представник ФГ «РОСИНКА-2 звернув увагу, що позивач не надав доказів звернення до ОСОБА_4 з претензією або позовом щодо відшкодування шкоди за втрату вантажу.
Окремо представник ФГ «РОСИНКА-2 зазначив, що відповідно до товарно-транспортної накладної № ПО13/110003 від 13 листопада 2024 року автомобілем MERCEDES BENZ SPRINTER 316 CDI, державний номерний знак НОМЕР_3 , перевозився бензоат натрію, порошок, ТМ Hugestone, загальною вагою 3000 кг. При цьому, посилаючись на відомості з відкритих джерел, представник ФГ «РОСИНКА-2 вказав, що маса автомобіля без навантаження становить 2190 кг, а маса з навантаженням - 3500 кг, у зв`язку з чим, на його думку, допустима маса вантажу становила 1310 кг. Таким чином, відповідач-2 вважає, що автомобіль було завантажено понад допустиму вагу, а тому ні ОСОБА_1 , ні ФГ «РОСИНКА-2» не повинні нести відповідальність за наслідки дій перевізника та позивача.
З огляду на викладене ФГ «РОСИНКА-2» просило суд врахувати наведені у відзиві заперечення та повністю відмовити ТОВ «ПОЛІМЕР ОРГАНІК» у задоволенні позовних вимог.
28.01.2026 позивач ТОВ «ПОЛІМЕР ОРГАНІК» подав відповідь на відзив, у якій заперечив проти доводів ФГ «РОСИНКА-2» та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Щодо доводів представника ФГ «РОСИНКА-2 про те, що ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди не перебував із ФГ «РОСИНКА-2» у трудових відносинах, позивач зазначив, що у судовому засіданні представником Стрижука М.І. було повідомлено, що ОСОБА_1 на момент ДТП працював у ФГ «РОСИНКА-2», що, за твердженням позивача, стало підставою для залучення ФГ «РОСИНКА-2» до участі у справі.
Позивач вважає, що до тверджень представника ФГ «РОСИНКА-2 про цивільно-правовий характер відносин зі ОСОБА_1 слід ставитися критично, оскільки, на його думку, подані до відзиву цивільно-правові угоди фактично свідчать про існування прихованих трудових відносин. На підтвердження цього позивач послався на тривалість співробітництва між сторонами, виконання ОСОБА_1 робіт певного роду, регулярність виплат та надання йому транспортного засобу, який належить одному з власників ФГ «РОСИНКА-2». Також позивач послався на правові висновки Верховного Суду щодо ознак трудових відносин, викладені у постановах від 15 травня 2020 року у справі № 640/1099/19 та від 27 жовтня 2021 року у справі № 2020/5412/18.
Щодо доводів представника ФГ «РОСИНКА-2 про те, що замовником перевезення відповідно до товарно-транспортної накладної № ПО13/110003 від 13 листопада 2024 року є ТОВ «КАММОН», а тому позивач перестав бути власником товару, ТОВ «ПОЛІМЕР ОРГАНІК» зазначило, що відповідно до умов договору № О00000000000064 від 14 жовтня 2024 року право власності на товар, а також ризик його випадкової загибелі та/або пошкодження переходять від постачальника до покупця з моменту передачі товару покупцеві або передачі товару перевізнику покупця. При цьому факт приймання товару покупцем підтверджується підписанням видаткової накладної.
Позивач зазначив, що у зв`язку з тим, що товар не був доставлений до ТОВ «КАММОН», видаткова накладна сторонами не підписувалася, а тому право власності на товар до ТОВ «КАММОН», на думку позивача, не перейшло.
Крім того, позивач послався на договір-заявку надання транспортних послуг від 13 листопада 2024 року № 1311/24, з якого, за його твердженням, вбачається, що саме ТОВ «ПОЛІМЕР ОРГАНІК» було замовником перевезення.
На підтвердження того, що саме позивач був власником знищеного внаслідок ДТП майна, ТОВ «ПОЛІМЕР ОРГАНІК» послалося на акт списання товарів № 50 від 15 листопада 2024 року, інвентаризаційний опис від 14 листопада 2024 року та наказ № 4-ІН від 14 листопада 2024 року.
Щодо доводів представника ФГ «РОСИНКА-2» про те, що відповідальність за втрату вантажу має нести перевізник ОСОБА_4 , позивач зазначив, що відповідно до частини першої статті 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення до видачі одержувачеві, якщо не доведе наявність обставин, яким він не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.
Разом з тим позивач вказав, що вина водія ОСОБА_1 встановлена постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 15 січня 2025 року у справі № 128/4610/24, у зв`язку з чим, на думку позивача, вина перевізника у втраті товару відсутня.
Щодо посилань представника ФГ «РОСИНКА-2» на перевищення допустимої маси вантажу автомобілем MERCEDES BENZ SPRINTER 316 CDI, державний номерний знак НОМЕР_3 , позивач зазначив, що знищення належного йому майна сталося не внаслідок неналежного перевезення чи перевищення допустимої маси вантажу, а внаслідок дій ОСОБА_1 , який здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем, у якому знаходилося майно позивача.
У зв`язку з наведеним позивач вважав доводи представника ФГ «РОСИНКА-2» необґрунтованими та просив суд задовольнити позовні вимоги ТОВ «ПОЛІМЕР ОРГАНІК» у повному обсязі.
Ухвалою від 28.07.2025 позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою від 17.11.2025 залучено до справи, у якості співвідповідача ФГ «Росинка».
Ухвалою від 05.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві та відповіді на відзив.
В судовому засіданні представника відповідача представника відповідача ФГ «Росинка-2» - Янчук В.В., позов не визнав в повному обсязі, з мотивів зазначених у відзиві. Вказав, що ОСОБА_1 не був працівником ТОВ «Росинка-2», зазначив, що позивача не був власником товару, а тому і не має права на звернення до суду з вказаним позовом.
В судовому засіданні представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі, зазначивши аналогічні підстави.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно до разового договору-заявки надання транспортних послуг від 13.11.2024 № 1311/24 ТОВ «ПОЛІМЕР-ОРГАНІК» в особі директора Меньщикової Н.О., як - замовник, з однієї сторони та фізичної особи ОСОБА_4 , як - перевізник, з другої сторони уклали договір-заявку на поставку тавру, а саме бензонату натрію, порошок 3т, за маршрутом Тернопільська область, с. Біла, вул. Мазепи, 26 – Дніпропетровська область, Новомрський район, с. Хуторо-Губиниха, вул. Партизпнська, 19а, на транспортному засобі – Мерседес Спринтер НОМЕР_3 , водій ОСОБА_4 
13 листопада 2024 о 23:30 год на автодорозі М30 на 407 км + 400 у Вінницькій області Вінницькому районі сталася дорожньо-транспортна пригода за участі водія ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом DAF XF 105.410 державний знак НОМЕР_1 з причепом Koegel S24 державний знак НОМЕР_2 та ОСОБА_4 , який керував транспортним засобом MERSEDES BENZ SPRINTER 316 CDI державний знак НОМЕР_3 .
Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 15.01.2025 у справі № 128/4610/24, яка набрала законної сили 28.01.2026, ОСОБА_1 , визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
Судом встановлено, що жодна з сторін не заперечує обставину того, що вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась за участю транспортного засобу DAF XF 105.410 державний знак НОМЕР_1 з причепом Koegel S24 державний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , який є учасником та засновником ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА "РОСИНКА-2.
14.11.2024 ТОВ «Полімер органік» було проведено інвентаризаційний опис пошкодженого товару, який знаходився у транспортному засобі MERSEDES BENZ SPRINTER 316 CDI державний знак НОМЕР_3 . Згідно акту списання товарів № 50 від 15.11.2024 , вартість пошкодженого товару склала 178 890,00 грн, а також бухгалтерською довідкою щодо вартості пошкодженого товару, відповідно до якого, загальна вартість пошкодженого товару без ПДВ - 178 890,00 грн, загальна вартість з урахуванням 20% ПДВ - 214 668,00 грн. Також позивачем долучено до матеріалів справи фотокопії , на яких відображений пошкоджений автомобіль з пошкодженим товаром. 
Судом також досліджено договір поставки №О00000000000064 від 14.10.2024 укладений між ТОВ «ПОЛІМЕР ОРГАНІК» (як постачальником) та ТОВ «КАММОН» (покупцем) відповідно до п. 4.4 вказаного договору, прийом-передачі Товару оформлюється видатковою накладною та (або) Товарно - транспортною накладною у випадку передачі Товару вантажоперевізнику Покупця. Підписання видаткової накладної Покупцем свідчить про приймання ним Товару за кількістю без зауважень.
Відповідно до п.4.7. Договору право власності на товар, а також ризики випадкової загибелі та/або пошкодження товару переходить від Постачальника до Покупця з моменту передачі – приймання товару або передачі Товару перевізнику Покупця. Підписання видаткової накладної Покупцем свідчить про приймання ним Товару за кількістю без зауважень. Дата отримання товару вказується у видатковій накладній та/або Товарно-транспортній накладній у випадку передачі товару вантажоперевізнику Покупця.
Досліджуючи договір-заявку на надання транспортних послуг від 13.11.2024 № 1311/24, суд встановив, що замовником перевезення був позивач - ТОВ «ПОЛІМЕР-ОРГАНІК», а перевізник ОСОБА_4 здійснював перевезення товару саме за дорученням позивача як Постачальника, а не за дорученням ТОВ «КАММОН» як Покупця. Таким чином, права позивача були порушені внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та підлягають судовому захисту.
Отже, оскільки товар унаслідок дорожньо-транспортної пригоди не був доставлений Покупцю - ТОВ «КАММОН», видаткова накладна між сторонами договору поставки №О00000000000064 від 14.10.2024 підписана не була, а відтак приймання товару Покупцем, передбачене п. 4.7 вказаного договору, не відбулося. Крім того, оскільки перевізник ОСОБА_4 був залучений позивачем як Постачальником, а не Покупцем, товар не можна вважати переданим і "перевізнику Покупця" в розумінні п. 4.7 договору. Отже, жодна з передбачених п. 4.7 договору підстав переходу права власності на товар, а також ризику його випадкової загибелі та/або пошкодження, від Постачальника до Покупця не настала. Таким чином, на момент дорожньо-транспортної пригоди право власності на пошкоджений товар залишалося за позивачем - ТОВ «ПОЛІМЕР-ОРГАНІК», а отже саме позивачу внаслідок пошкодження товару було завдано майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та судовому захисту.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Відповідно до положень статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За змістом статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Водночас для правильного вирішення спору суду необхідно встановити, на кого саме покладається відповідальність за порушення, на які посилається позивач, оскільки останнім заявлено вимоги про солідарне стягнення з відповідачів. При цьому визначення належного відповідача є обов`язком суду та не залежить від правової оцінки, наданої позивачем спірним правовідносинам.
З огляду на викладене, для правильного вирішення спору та визначення особи, яка має відповідати за заявленими позивачем вимогами, суду насамперед необхідно встановити дійсний характер правовідносин, що склалися між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Росинка-2», а саме з`ясувати, чи були вони цивільно-правовими, як зазначено в укладених між сторонами угодах, чи фактично мали ознаки трудових правовідносин, як на це посилається позивач.
Отже, для правильного вирішення цього спору ключовим є встановлення того, чи перебував ОСОБА_1 станом на 13.11.2024 у трудових відносинах з ФГ «Росинка-2», оскільки саме від цього залежить визначення належного відповідача за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки під час керування транспортним засобом.
Представник ФГ «РОСИНКА-2» заперечує наявність трудових відносин, посилаючись на укладені зі ОСОБА_1 цивільно-правові угоди про надання послуг водія-експедитора та податкові розрахунки, здійснені на їх виконання. 
Натомість позивач вважає, що подані цивільно-правові угоди за своєю правовою суттю приховують трудові відносини, посилаючись на тривалість співпраці сторін, регулярність виплат, виконання ОСОБА_1 робіт певного роду та надання йому транспортного засобу, який належить одному із засновників ФГ «Росинка-2», а також на правові висновки Верховного Суду щодо ознак трудових відносин.
Перевіривши доводи сторін, дослідивши цивільно-правові угоди, укладені між Фермерським господарством «Росинка-2» (Замовник) та громадянином ОСОБА_1 (Виконавець), суд виходить з наступного.
За приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, а держава створює умови для повного здійснення громадянами цього права. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин. 
Відповідно до сталої практики Верховного Суду (постанови від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 14.05.2020 у справі №640/1099/19, від 22.06.2021 у справі №420/6605/18, від 12.07.2021 у справі №320/2294/19, від 29.11.2022 у справі №804/7711/17) основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності, тоді як за цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, а метою договору є отримання певного матеріального результату.
Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника за трудовим договором, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату замовника, щодо нього не видається розпорядчий документ про прийняття на роботу.
Характерними ознаками трудових відносин є: систематична виплата винагороди за процес праці, а не за її кінцевий результат; підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку або фактичному контролю замовника за ходом виконання роботи; виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327; обов`язок роботодавця надати робоче місце; систематичний, а не разовий характер відносин; відсутність у договорі визначеного обсягу робіт, що підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах.
Судом встановлено, що між ФГ «Росинка-2» та ОСОБА_1 систематично, без розриву у часі, а саме з 01 червня 2023 року по 01 листопада 2024 року укладалась серія тотожних за змістом цивільно-правових угод строком на один календарний місяць кожна (зокрема угода №01-30.11.2024/Стрижак від 01.11.2024, термін дії якої з 01 листопада по 30 листопада 2024 року ), причому такі угоди укладались між тими самими сторонами на виконання тотожної функції-робіт водія-експедитора по супроводу вантажу та керуванню визначеним транспортним засобом Замовника - безперервно протягом 1,5 року.
Систематичне, послідовне з місяця в місяць перепідписання однотипних цивільно-правових угод з однією і тією самою фізичною особою на виконання незмінної трудової функції суд розцінює як ознаку, що прямо суперечить самій правовій природі цивільно-правового договору, предметом якого має бути одноразове або принаймні визначене в часі й обсязі завдання, а не безперервна, з місяця в місяць поновлювана потреба Замовника в конкретній праці конкретної особи. Аналогічний висновок Верховний Суд зробив у постанові від 22.06.2021 у справі №420/6605/18, вказавши, що роботи, які мають постійний або систематичний характер виконання, за загальним правилом передбачають виконання їх саме штатними працівниками підприємства.
У справі №420/6605/18 Верховний Суд у постанові від 22.06.2021 зазначив наступне: "Характерними ознаками трудових відносин є: систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат); підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327; обов`язок роботодавця надати робоче місце; дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.»
Отже, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Так, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
З аналізу наведених норм Верховний Суд зазначає, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.
Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегульовано - чинним законодавством України.
Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду."
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №802/2066/16-а, від 13.06.2019 у справі №815/954/18 та від 02.02.2021 у справі №0540/5987/18-а.
Дослідивши зміст угоди №01-30.11.2024/Стрижак, суд встановив, що предметом угоди (п. 1.1) визначено не одноразовий, вимірюваний у конкретних фізичних величинах обсяг послуг (як-от гранична кількість кілометрів, рейсів чи маршрутів), а безстрокове по суті зобов`язання виконувати роботи водія-експедитора протягом дії угоди. Відсутність у договорі визначеного обсягу робіт, що підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, Верховний Суд визнає самостійною і суттєвою ознакою невідповідності угоди цивільно-правовій природі (постанова від 22.06.2021 у справі №420/6605/18, постанова від 12.07.2021 у справі №320/2294/19). 
Пунктами 5.1–5.3 угоди передбачено, що координація процесу виконання робіт покладається на уповноваженого представника Замовника в особі Чернати В.П., а координація полягає в організації процесу робіт, контролі за ходом виконання та якості. Суд зазначає, що зазначені положення виходять за межі, притаманні цивільно-правовому договору про надання послуг, оскільки прямо вносять у договір організацію процесу праці Виконавця та поточний контроль за ходом (а не лише результатом) її виконання з боку Замовника. 
Судом також враховано, що виконання робіт здійснювалося з використанням транспортних засобів, індивідуалізованих у самій угоді (з наведенням марки, року випуску, номера шасі та державного номера), відомостей про належність яких Виконавцю матеріали справи не містять, натомість з матеріалів справи вбачається що з вересня 2024 року виконання робіт здійснювалося не транспортному засобі DAF XF 105.410 державний знак НОМЕР_1 з причепом Koegel S24 державний знак НОМЕР_2 , (власником якого є ОСОБА_3 ), який є учасником та засновником ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА "РОСИНКА-2. 
Судом також досліджено витягом з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станвм на 11.08.2025 року, з якої вбачається, що виплати на користь ОСОБА_1 з боку ФГ «Росинка-2» здійснювались безперервно щомісяця протягом щонайменше десяти місяців поспіль, що передували дорожньо-транспортній пригоді, при цьому кожен період виплати позначено датами, які за своєю термінологією («дата прийому на роботу», «дата звільнення з роботи») є характерними саме для трудових, а не цивільно-правових відносин. Зазначена обставина є додатковим підтвердженням системного, а не одноразового чи епізодичного характеру відносин між сторонами, що узгоджується з висновками, викладеними вище.
За сукупністю встановлених обставин, а саме систематичного, безперервного протягом 1,5 року укладення тотожних за змістом місячних цивільно-правових угод з однією і тією самою фізичною особою на виконання незмінної функції; відсутності у угодах визначеного, вимірюваного в конкретних фізичних величинах обсягу робіт; договірного закріплення координації та контролю Замовника за процесом (а не лише результатом) виконання робіт; виконання робіт на транспортних засобах замовника без застереження про здійснення діяльності на власний ризик виконавця - суд доходить висновку, що фактичні правовідносини між ФГ «Росинка-2» та ОСОБА_1 , попри їх цивільно-правове оформлення, за своєю правовою природою є трудовими відносинами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. 
Отже, враховуючи, що судом встановлено фактичне існування між ФГ «Росинка-2» та ОСОБА_1 трудових відносин, а дорожньо-транспортна пригода сталася під час виконання ОСОБА_1 обов`язків водія-експедитора в інтересах ФГ «Росинка-2» та на транспортному засобі, який використовувався для виконання робіт за дорученням цього господарства, обов`язок з відшкодування завданої шкоди відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України покладається на ФГ «Росинка-2» як роботодавця.
За таких обставин ОСОБА_1 не є особою, яка має самостійно нести цивільно-правову відповідальність за завдану шкоду, а отже є неналежним відповідачем у цій справі. 
Суд враховує, висновки ВС, а саме що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (пункти 40,41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц). 
Оцінюючи заявлену позивачем вимогу про солідарне стягнення шкоди з обох відповідачів, суд зазначає, що солідарний обов`язок виникає лише у випадках, встановлених договором або законом (частина перша статті 541 ЦК України). Оскільки норма частини першої статті 1172 ЦК України, застосовна до спірних правовідносин, солідарної відповідальності роботодавця та працівника не встановлює, а покладає обов`язок з відшкодування шкоди виключно на роботодавця, правові підстави для солідарного стягнення заявленої суми з обох відповідачів відсутні. 
Разом з тим суд враховує, що предмет і підстава позову - стягнення на користь позивача 214 668,00 грн шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 13.11.2024, залишаються незмінними.
З огляду на викладене, враховуючи, що судом встановлено факт завдання позивачу — ТОВ «Полімер Органік» - майнової шкоди на суму 214 668,00 грн внаслідок знищення належного йому товару (гранул/порошку бензоату натрію), що сталося внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 13.11.2024 за участю джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу DAF XF 105.410 з причепом Koegel S24, яким на момент пригоди керував ОСОБА_1 , та враховуючи встановлений судом трудовий характер відносин між ОСОБА_1 і ФГ «Росинка-2», а також те, що відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, суд доходить висновку про наявність усіх складових цивільного правопорушення, необхідних для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування шкоди: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між ними та встановленої вини. 
При цьому суд враховує, що відповідно до статей 1187, 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах - зокрема, особою, винною у її заподіянні, а відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України, якщо шкоду завдано працівником під час виконання ним трудових (службових) обов`язків, її відшкодовує роботодавець, під контролем та в інтересах якого ця особа виконувала свої трудові обов`язки. Оскільки судом встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та факт перебування його у фактичних трудових відносинах із ФГ «Росинка-2» на момент пригоди, саме ФГ «Росинка-2» є особою, на яку відповідно до ст. 1172 ЦК України покладається обов`язок з відшкодування завданої шкоди.
За таких обставин, встановивши наявність шкоди, її розмір, причинний зв`язок із діями ОСОБА_1 під час виконання ним трудових обов`язків, а також належного відповідача, зобов`язаного відшкодувати таку шкоду, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Полімер Органік»: у повному обсязі щодо заявленої суми шкоди — за рахунок ФГ «Росинка-2», та про відмову в позові до ОСОБА_1 як неналежного відповідача.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, з ФГ «Росинка-2» на користь ТОВ «Полімер Органік», підлягає стягненню, сплачений останнім судовий збір у сумі – 3220 грн 02 коп.
В період з 18.08.2026 по 28.08.2026 суддя Науменко С.М. перебував на лікарняному.
На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 247, 263-265 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімер Органік» до ОСОБА_1 та ФГ «Росинка-2» про стягнення матеріальної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Фермерського господарства «Росинка-2» (код ЄДРПОУ 31820000, 22860, Україна, Гайсинський р-н, Вінницька обл., село Мельниківці, вул. Центральна, будинок 23) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімер Органік» (код ЄДРПОУ 45048278, Україна, 03124 місто Київ б. Гавела Вацлава б. 4) матеріальну шкоду у розмірі 214 668 (двісті чотирнадцять тисяч) гривен 00 копійок.
Стягнути з Фермерського господарства «Росинка-2» (код ЄДРПОУ 31820000, 22860, Україна, Гайсинський р-н, Вінницька обл., село Мельниківці, вул. Центральна, будинок 23) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полімер Органік» (код ЄДРПОУ 45048278, Україна, 03124 місто Київ б. Гавела Вацлава б. 4) судовий збір у розмірі 3220,02 грн 00 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку передбаченому ст.ст.351-356 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Дата складення повного судового рішення – 04.09.2026.

Суддя:         С.М. Науменко