ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2754/26 Справа № 206/4005/25 | | Суддя у 1-й інстанції - Плінська А. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2026 року м. Дніпро 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Пищиди М.М.
суддів: Гапонова А.В., Халаджи О.В.
за участю секретаря судового засідання – Літвінова І.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Самарського районного суду міста Дніпра від 18 листопада 2025 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця у виконавчому провадження №56392337,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, заінтересовані особи: Торецький відділ державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач — ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця у виконавчому провадження №56392337.
В обґрунтування вимог скарги зазначав про те, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 7 лютого 2018 року у справі №225/6586/17 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 11 грудня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі даного рішення був виданий виконавчий лист. 24 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області з позовною заявою про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини з його матері ОСОБА_2 . Крім того, ОСОБА_1 подав також заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №3/225/251/2018 до набрання законної сили рішенням суду по суті спору та вказана заява була задоволена судом і ухвалу суд було надіслано державному виконавцю. Незважаючи на ухвалу суду в червні 2021 року з пенсії скаржника було стягнуто частини та перераховано ОСОБА_2 . Рішенням Дзержинського суду Донецької області від 21 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини з його матері ОСОБА_2 було задоволено та постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2024 року вказане рішення було скасовано та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Скаржник вказує, що дитина живе з ним, тож підстав стягувати аліменти з нього не має, як і заборгованості по сплаті аліментів. 4 червня 2025 року ОСОБА_1 отримав від Головного управління ПФУ в Донецькій області листа, в якому вказано, що Управління отримало для виконання постанову Торецького відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 27 березня 2025 року про відрахування з пенсії 50% до погашення заборгованості у сумі 64348 грн., після чого продовжувати стягнення у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 грудня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Скаржник вважає вказану постанову незаконною, адже дитина проживає з ним. Крім того, його внесли до Реєстру боржників і заблокували банківські рахунки. Звертався до виконавчої служби зі скаргами, однак їх розгляд проведено поверхово, а 12 липня 2025 року отримав від виконавчої служби довідку про розмір заборгованості зі сплати аліментів. Вважає, що оскільки документи і інформація від органу державної виконавчої служби, з яких йому стало відомо про порушення його прав та прав дитини надійшли 5, 8 та 12 липня 2025 року, тож 10-денний термін для оскарження протиправних дій пропущений скаржником з об`єктивних причин від нього не залежних.
Враховуючи зазначене, скаржник просив суд:
- визнати протиправними дії державного виконавця Торецького відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № 56392337;
- визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Торецького відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № 56392337, а саме: постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 27.03.2025 року; постанову про арешт коштів боржника від 27.06.2025 року; повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників від 27.06.2025 року; розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 27.06.2025 року.
Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 18 листопада 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними, про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця у виконавчому провадження №56392337 – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування ухвали та постановлення нової, якою задовольнити скаргу в повному обсязі.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог скарги, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 07.02.2018, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 20.04.2021 року: позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.12.2017 року, до досягнення дитиною повноліття. Дана обставина сторонами не оспорювалась.
Постановою державного виконавця Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 15 травня 2018 року відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного рішення.
Старшим державним виконавцем Торецького відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції КиреєвимА.М. постановою від 27 березня 2025 року звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , які він отримує у Головного управління ПФУ в Донецькій області та постановлено здійснювати відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 50% доходів щомісяця до погашення заборгованості що виникла з 01.12.2024 року по теперішній час.
27 червня 2025 року ОСОБА_1 на підставі повідомлення державного виконавця внесено до Єдиного реєстру боржників. Крім того, постановою державного виконавця від 27 червня 2025 року накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: ОСОБА_1 .
За скаргою ОСОБА_1 та на підставі постанови від 25 липня 2025 року начальника Торецького відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рижко А.П. було зобов`язано старшого державного виконавця Ключенко Наталію Геннадіївну повторно скласти розрахунок заборгованості аліментів з урахуванням зауважень, викладених у постанові про перевірку. Станом на 25 липня 2025 року за період з листопада 2024 року по липень 2025 року ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 9025 грн. 37 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів.
Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення вимог скарги.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
У статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що знаходяться на рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, небанківські надавачі платіжних послуг, емітенти електронних грошей, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про накладення арешту на кошти, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повернути постанову виконавця без виконання в частині накладення арешту на такі кошти, що знаходяться на рахунках, із зазначенням причини її повернення.
Згідно зі статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Зазначене правило визначає ті кошти, що складають, зокрема, пенсію як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.
Згідно з частиною першою статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.
Відповідно до частини першої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами (частини третя статті 70 Закону України «Про виконавче провадження»).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 зазначила: «…виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»)…».
У постанові від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). У випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.
Так, 27.06.2025 року старшим державним виконавцем Торецького відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиціїКлюченко Н.Г. винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно якої накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, що належать боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 14006,92 грн.
Тобто, оскаржувана постанова державного виконавця містить застереження стосовно накладення арешту на кошти боржника, зокрема, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Розроблена законодавцем правова концепція запобіганню порушення прав боржника стосовно володіння, користування та розпоряджання грошовими коштами, на які розповсюджується встановлене законодавством обмеження щодо накладення арешту в межах виконавчого провадження, визначає, що на момент вжиття такого заходу з метою ефективного виконання судового рішення державний виконавець не володіє інформацією про стан рахунку боржника, на який накладається арешт.
Апеляційний суд зауважує, що саме банк повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх обліковування на рахунку, на кошти на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Водночас у разі, якщо банк не повідомив державного виконавця, що рахунок, на якому знаходяться кошти боржника, є рахунком зі спеціальним режимом використання, то дії державного виконавця щодо накладення арешту на кошти на цьому банківському рахунку та їх подальше списання не можна вважати протиправними.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2024 року у справі №338/1125/23.
Крім того, з метою недопущення безповоротного втручання у право боржника на володіння, користування та розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на банківських рахунках зі спеціальним режимом, які в силу вимог закону підпадають під обмеження щодо можливості накладення арешту на них, законодавець не обмежив боржника у праві надати державному виконавця докази на підтвердження спеціального режиму банківського рахунку, на який накладено арешт.
У матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують повідомлення боржником державного виконавця про спеціальний режим банківського рахунку, на який йому нараховуються пенсійні виплати.
Доводи заявника, викладені у скарзі, такого висновку не спростовують та зводяться до суб`єктивного тлумачення норм права, відмінного від дійсного значення приписів закону та їх чинної правозастосовної практики. Заявник помилково вважає, що саме на державного виконавця покладений обов`язок здобувати докази для з`ясування правового режиму арештованого банківського рахунку, водночас обов`язок державного виконавця полягає у знятті арешту з рахунку боржника саме за умови надання такої інформації про рахунок банком або боржником.
Разом з тим, посилання скаржника щодо розрахунку заборгованості, апеляційний суд зазначає, що за скаргою ОСОБА_1 та на підставі постанови від 25 липня 2025 року начальника Торецького відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рижко А.П., державним виконавцем було здійснено новий розрахунок, тому зазначений розрахунок є таким, що втратив чинність. 
Тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що державний виконавець у відповідності та на підставі вимог чинного законодавства вживав дії, що спрямовані на виконання рішення суду, яке набрало чинності та не скасовано. 
Отже, відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 про визнання протиправними дії державного виконавця та визнання протиправними та скасування постанови.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Самарського районного суду міста Дніпра від 18 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 29 липня 2026 року.
Повний текст постанови складено 30 липня 2026 року.

Судді