ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 вересня 2026 року м. Житомир справа № 240/21037/26
категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01.01.2025 відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплатити ОСОБА_1 з 25.07.2024 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” з урахуванням раніше виплачених сум. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.01.2025 ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років. 24.07.2024 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2024 № 213. Відповідно до листа ГУ ПФУ в Житомирській області від 26.02.2026 № 0600-0204-8/19882, пенсія ОСОБА_1 призначена з урахуванням норм статті 50 Закону з поверненням на 12 місяців перед зверненням за пенсією, оскільки документи для призначення пенсії ОСОБА_2 надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_1 на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 25.12.2025 та зареєстровані за вхідним № 6752/5. Не погоджуючись із датою, з якої призначено пенсію, позивач звернувся до суду.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 09.06.2026 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).
Відзив від відповідача на адресу суду в строки, передбачені статтею 162 КАС України, не надходив.
Частина 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами із прийняттям рішення відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.
24.07.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було звільнено з військової служби у запас за підпунктом “г” пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (через сімейні обставини або інші поважні причини), що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2024 № 213.
01.01.2025 позивачу призначено пенсію за вислугу років. 
Позивач не погоджується з датою призначення пенсії, адже згідно зі статтею 50 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” пенсії військовослужбовцям та членам їх сімей призначаються з таких термінів: особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за Законом відповідно до пунктів “а”, “в” статті 12 Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення.
Позивач звертався до відповідача з вимогою призначити йому пенсію з дня звільнення з військової служби, тобто з 24.07.2024. Відповідач листом повідомив, що пенсія ОСОБА_1 призначена з урахуванням норм статті 50 Закону з поверненням на 12 місяців перед зверненням за пенсією, оскільки 25.12.2025 надійшла заява ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років, яка зареєстрована за вхідним № 6752/5. Дані документи надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Загальні засади пенсійного забезпечення громадян України визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). Разом із тим, спірні правовідносини щодо пенсійного забезпечення позивача як особи, звільненої з військової служби, врегульовані спеціальним законом, який має пріоритет у застосуванні.
Закон України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. 
Закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 2262-ХІІ особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державному бюро розслідувань та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Відповідно до ст. 7 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.
Відповідно до п. “а” ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається:
а) особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:
- по 30.09.2011 і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше;
- з 01.10.2011 по 30.09.2012 і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;
- з 01.10.2012 по 30.09.2013 і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;
- з 01.10.2013 по 30.09.2014 і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;
- з 01.10.2014 по 30.09.2015 і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;
- з 01.10.2015 по 30.09.2016 і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;
- з 01.10.2016 по 30.09.2017 і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;
- з 01.10.2017 по 30.09.2018 і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;
- з 01.10.2018 по 30.09.2019 і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;
- з 01.10.2019 по 30.09.2020 і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;
- з 01.10.2020 або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Строки призначення пенсії за вислугу років установлені ст. 50 Закону № 2262-ХІІ.
Відповідно до п. “б” ч. 1 ст. 50 Закону № 2262-ХІІ особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків. Особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які визнані особами з інвалідністю до закінчення трьох місяців з дня звільнення їх зі служби внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства, пенсія призначається з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення.
Судом встановлено, що згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2024 ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Водночас в даному наказі зазначено, що вислуга у Збройних Силах на день виключення зі списків особового складу частини становить: 31 рік, 0 місяців, 21 день.
Таким чином, маючи вислугу років на день виключення зі списків особового складу військової частини, позивач набув право на призначення та отримання пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" частини першої статті 12 Закону України № 2262-ХІІ.
Разом із тим, відповідно до листа ГУ ПФУ в Житомирській області позивачу з 01.01.2025 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”. Натомість відповідач зазначає, що пенсія ОСОБА_1 призначена з урахуванням норм статті 50 Закону з поверненням на 12 місяців перед зверненням за пенсією, оскільки 25.12.2025 надійшла заява ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років, яка зареєстрована за вхідним № 6752/5. Дані документи надійшли з ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд не погоджується з таким застосуванням відповідачем норм статті 50 Закону № 2262-ХІІ. Передбачене абзацом чотирнадцятим статті 50 Закону № 2262-ХІІ правило, за яким пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією, стосується випадків, коли саме право на пенсію виникає з дня звернення за її призначенням (зокрема, пункт “д” частини першої статті 50 Закону № 2262-ХІІ). Натомість щодо осіб, які мають право на пенсію за пунктом “а” статті 12 Закону № 2262-ХІІ, дата виникнення права на пенсію імперативно визначена пунктом “б” частини першої статті 50 цього Закону - з наступного дня після звільнення зі служби, і не залежить від дати звернення із заявою про її призначення. 
Крім того, за усталеною судовою практикою застосування законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців (постанова Пленуму Верховного Суду України від 15.04.2005 № 4), суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органів, які готують документи для її призначення, призначають або виплачують пенсію, підлягають виплаті за минулий час без обмеження будь-яким строком. 
Судом також встановлено, що тривала затримка з поданням документів, необхідних для призначення позивачу пенсії, не була зумовлена його власною бездіяльністю. Так, під час звільнення ОСОБА_1 з військової служби військовою частиною НОМЕР_1 позивачу не було видано документів, необхідних для оформлення пенсії за вислугу років. У зв`язку з цим 23.09.2024 представник позивача звертався з адвокатськими запитами до військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України щодо підготовки та направлення відповідних документів. Листом від 09.10.2024 № 9752 військова частина НОМЕР_1 повідомила, що у зв`язку з виконанням бойових завдань має місце затримка з виготовленням документів, при цьому документи для призначення пенсії нібито направлені до ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак фактично протягом 2024 року туди не надійшли. 
Згідно з листом військової частини НОМЕР_1 від 08.08.2025 № 7150, перелік документів було фактично направлено до зазначеного територіального центру лише 16.12.2024. Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_3 від 19.09.2025 № 3/4176 особова справа позивача надійшла до нього лише 11.08.2025, проте документи не могли бути передані далі у зв`язку з відсутністю розрахунку вислуги років, у зв`язку з чим 22.08.2025 особову справу було повернуто на доопрацювання до військової частини НОМЕР_1 . Розрахунок вислуги років для призначення пенсії було видано лише 10.10.2025, після чого особову справу позивача направлено до територіального центру комплектування та соціальної підтримки 20.10.2025. 10.12.2025 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії, а вже 25.12.2025 відповідні документи надійшли до відповідача та зареєстровані за вхідним № 6752/5.
Таким чином, проміжок часу з дня звільнення позивача зі служби (24.07.2024) до дня надходження документів до відповідача (25.12.2025) був зумовлений тривалістю оформлення та пересилання документів компетентними військовими та кадровими органами, а не бездіяльністю чи неналежною поведінкою самого позивача, який протягом цього часу неодноразово звертався із заявами та адвокатськими запитами з метою отримання необхідних для призначення пенсії документів.
Суд зазначає, що затримка у підготовці та направленні документів для призначення пенсії, яка виникла внаслідок дій або бездіяльності уповноважених державних органів, зокрема органів ТЦК, не може бути підставою для обмеження права позивача на отримання пенсійних виплат у повному обсязі з моменту виникнення такого права. Невиконання (неналежне виконання) державними органами своїх законодавчо визначених обов`язків не повинно негативно впливати на соціальні права громадянина та покладати на нього надмірний тягар.
Отже, оскільки позивач звільнений з військової служби 24.07.2024, то відповідно до п. “б” ч. 1 ст. 50 Закону № 2262-ХІІ пенсію за вислугу років йому має бути призначено з 25.07.2024, тобто з наступного дня після звільнення зі служби.
Таким чином, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, встановивши протиправність дій відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оскільки позивач, як учасник бойових дій, звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України “Про судовий збір”, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10003, ЄДРПОУ 13559341) задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01.01.2025 відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 з 25.07.2024 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та здійснити перерахунок і виплату пенсії за вислугу років з 25.07.2024 з урахуванням раніше виплачених сум. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено:  14 вересня 2026 р.

14.09.26