ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" липня 2026 р. справа № 640/28139/21
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Панікара І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) до Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) про визнання незаконним та скасування припису, -

ВСТАНОВИВ:
Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), в якій просить:
- визнати незаконними та скасувати пункти 1, 5, 6, 7 Припису Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) № 311 від 12.07.2021.
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваний припис Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу виданий за результатами планової перевірки з порушенням вимог законодавства про державний нагляд (контроль). Зокрема, позивач зазначає, що під час перевірки було перевищено предмет і межі перевірки, визначені наказом та посвідченням на її проведення, а сам припис містить вимоги, які не ґрунтуються на фактично встановлених порушеннях природоохоронного законодавства. Крім того, позивач вказує, що частина вимог припису стосується діяльності та об`єктів, які не належать до його господарської діяльності або не перебувають у сфері його управління, зокрема, у частині поводження з відходами, ведення обліку та паспортизації відходів. На думку позивача, контролюючий орган неправильно кваліфікував окремі речовини та матеріали як відходи, без урахування їх фактичного використання та правового режиму. Звернуто увагу на те, що оскаржуваний припис порушує принципи законності, пропорційності та правової визначеності, оскільки не містить чіткого обґрунтування виявлених порушень, посилань на конкретні норми законодавства, а окремі вимоги є декларативними або такими, що не можуть бути виконані позивачем. У зв`язку з цим, позивач просить суд визнати окремі положення припису незаконними та скасувати їх як такі, що винесені з перевищенням повноважень контролюючого органу.
По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.10.2021 відкрито провадження в адміністративній справі № 640/28139/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.80-81).
На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, судову справу №640/28139/21 передано Івано-Франківському окружному адміністративному суду.
В Івано-Франківському окружному адміністративному суді справа №640/28139/21 зареєстрована 28.02.2025.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2025, справу № 640/28139/21 передано судді Панікару І.В.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 прийнято до провадження адміністративну справу № 640/28139/21 за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без виклику сторін. (а.с.189).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 09.11.2021, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечив. Вказав, що проведення планової перевірки Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» здійснено на підставі затвердженого плану заходів державного нагляду (контролю) та відповідного наказу, виданого з дотриманням процедурних вимог. Звертає увагу суду, що за результатами перевірки були об`єктивно зафіксовані порушення вимог природоохоронного законодавства, зокрема у сфері поводження з відходами, ведення обліку, дотримання вимог екологічної безпеки. Виявлені порушення підтверджуються актом перевірки, протоколами, постановами про адміністративні правопорушення та іншими матеріалами справи. Оскаржуваний припис винесено саме як захід реагування, спрямований на усунення порушень, а не як санкцію. На думку відповідача, доводи позивача про відсутність складу порушень, неправильне застосування норм права або перевищення повноважень є необґрунтованими та такими, що зводяться до незгоди з результатами перевірки. Сам факт оскарження припису не спростовує встановлені порушення, а позивач не надав належних доказів їх відсутності або протиправності дій інспекції, внаслідок чого, просить суд в задоволенні позовної заяви відмовити (а.с.85-97).
08.12.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої вказав, що відповідачем не наведено жодних належних аргументів та доказів для спростування відсутності переліку питань щодо яких здійснювався державний нагляд (контроль) у період з 22.06.2021 по 06.07.2021, які є підставою порушення процедури проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства. Звернуто увагу суду, що відповідач не спростував ключових процесуальних порушень, зокрема, відсутність у приписі посилання на акт перевірки та недотримання вимог до уніфікованих форм, що само по собі свідчить про незаконність припису. Щодо пунктів 5– 7 припису позивач наголошує, що прийняття лляльних (підсланевих) вод у морському порту не є діяльністю з утворення відходів, а є виконанням обов`язків у межах справляння санітарного збору. Лляльні води не мають статусу небезпечних відходів, не включені до Державного класифікатора відходів, а їх облік здійснюється відповідно до міжнародних морських конвенцій, відтак, вимоги припису щодо їх обліку та поводження з ними, як з відходами, виходять за межі повноважень відповідача та порушують статтю 19 Конституції України. З огляду на викладене, на його думку, відзив не містить доводів, які б спростовували заявлені позовні вимоги (а.с.160-165).
20.12.2021 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до якого останній зазначив про те, що позивач допустив посадових осіб Держекоінспекції до перевірки і не скористався правом на недопуск, передбаченим Законом № 877-V, навіть якщо вважав направлення таким, що не відповідає вимогам закону. Відповідач вказує, що предмет перевірки був визначений належним чином як дотримання вимог природоохоронного законодавства, що відповідає статті 5 Закону № 877-V та статті 20І Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», а конкретизація питань здійснювалася через уніфіковані акти та додатки до акта перевірки, внаслідок чого, оскаржуваний припис відповідає акту перевірки та містить опис встановлених порушень. Щодо змісту припису, відповідач стверджує, що позивач порушив вимоги законодавства у сфері поводження з відходами, зокрема статтю 17 Закону України «Про відходи» та законодавство про хімічні джерела струму. Лляльні води (суміші масло/вода, вуглеводні/вода, емульсії) віднесені до небезпечних відходів відповідно до Жовтого переліку (постанова КМУ № 1120), внаслідок чого, позивач зобов`язаний здійснювати їх облік, паспортизацію та належне поводження (а.с.175-178).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.
Судом встановлено, що в період з 22.06.2021 до 06.07.2021 Державною екологічною інспекцією Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) на підставі наказу Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) № 633 від 31.05.2021 та направлення на проведення позапланової перевірки № 656пр від 16.06.2021 проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства України у Миколаївській філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) (а.с.37-40).
За результатами проведеної позапланової перевірки відповідачем складено акт №500 від 06.07.2021 щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів (а.с.41-74). 
На підставі акту перевірки, відповідно до статті 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275, Положення про Державну екологічну інспекцію України Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), затвердженого Наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 01.06.2021 № 255, з метою усунення порушень природоохоронного законодавства, виявлених під час проведення заходу державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища в період з 22.06.2021 по 06.07.2021, посадовими особами Державної екологічної інспекції Державну екологічну інспекцію України, які здійснювали перевірку, складено припис № 3111 від 12.07.2021, відповідно до якого Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) для вжиття заходів приписано 7 пунктів:
пункт № 1 - Здійснювати облік обсягів накопичення відпрацьованих хімічних джерел струму та передачі їх на утилізацію за формою «Журнал обліку і обігу відпрацьованих акумуляторних батареї». Термін виконання – 26.07.2021. Обґрунтування – ст. 17 Закону України «Про хімічні джерела струму», Наказ Мінтранспорту та зв`язку України від 02.07.2008 № 795;
пункт 2 – Забезпечити подання звіту про водокористування за формою № 2ТП-водгосп (річна), з урахуванням стічно-фекальних вод, знятих з суден. Термін виконання – 26.07.2021. Обґрунтування – Наказ Мінприроди № 78 від 16.03.2015;
пункт 3 – Забезпечити реєстрацію операцій з забруднюючими речовинами, водами, що їх містять, та сміттям, які проводяться на приймальних очисних спорудах ,та об`єктах поводження з відходами у портах, на судноремонтних та суднобудівних заводах. Термін виконання – 26.07.2021. Обґрунтування – Постанова КМУ № 269 від 29.02.1996р, Наказ Мінтрансу № 205 від 10.04.2001;
пункт 4 – Включити до статистичної звітності про відходи відходи шламу від очищення вод стічних, лляльні води (відходи сумішей масло/вода, вуглеводні/вода, емульсії). Термін виконання – 26.07.2021. Обґрунтування – ПКМУ № 2034 від 01.11.1999;
пункт 5 – Розробити та затвердити реєстрову картку об`єкту утворення відходів для наступного виду відходу: лляльна вода (відходи сумішей масло/вода, вуглеводні/вода, емульсії). Термін виконання – 17.09.2021. Обґрунтування – ПКМУ № 1360 від 31.08.1998; Наказ Мінприроди № 41 від 17.02.1999;
пункт 6 – Розробити і відповідно затвердити паспорт ОУВ на наступний вид відходу: лляльна вода (відходи сумішей масло/вода, вуглеводні/вода, емульсія). Термін виконання – 17.09.2021. Обґрунтування – ПКМУ № 2034 від 01.11.1999;
пункт 7 – Забезпечити облік відходів та пакувальних матеріалів і тари за формою 1-ВТ з урахуванням відходів - лляльні води (відходи сумішей масло/вода, вуглеводні/вода, емульсії), шлам від очищення вод стічних. Термін виконання – 10.09.2021. Обґрунтування – ПКМУ № 2034 від 01.11.1999, Наказ Мінприроди № 342 від 07.07.2008.
Не погоджуючись із пунктами 1, 5, 6, 7 вказаного припису Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) за № 311 від 12.07.2021, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 275 від 19.04.2017 (далі - Положення № 275), Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення № 275).
Діяльність територіальних та міжрегіональних територіальних органів Держекоінспекції регулюється Положенням про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції, затвердженим наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України № 230 від 07.04.2020 (далі - Положення № 230).
Відповідно до пункту 1 розділу І Положення № 230, Державна екологічна інспекція відповідної області (далі - Інспекція) є територіальним органом Державної екологічної інспекції України (далі - Держекоінспекція) та їй підпорядковується.
Повноваження Інспекції поширюються на територію Автономної Республіки Крим, відповідних областей, міст Києва та Севастополя, внутрішні морські води, територіальне море, виключну (морську) економічну зону України, континентальний шельф України та лимани.
За змістом підпункту 3 пункту 2 розділу II Положення № 230, Інспекція здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону, раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів, зокрема, щодо:
виконання державних цільових, міждержавних та регіональних програм використання і охорони вод, відтворення водних ресурсів;
наявності та додержання умов дозволів, установлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин, лімітів забору і використання води та скидання забруднюючих речовин;
права державної власності на води;
ведення водокористувачами обліку забору та використання вод, здійснення контролю за якістю і кількістю скинутих у водні об`єкти зворотних вод і забруднюючих речовин та за якістю води водних об`єктів у контрольних створах, а також подання відповідним органам звітів;
дотримання встановленого режиму господарської діяльності у зонах санітарної охорони джерел питного та господарсько-побутового водопостачання, водоохоронних зонах, прибережних захисних смугах, смугах відведення та берегових смугах водних шляхів, очисних та інших водогосподарських споруд і технічних пристроїв;
здійснення водокористувачами заходів із запобігання забрудненню водних об`єктів стічними (дощовими, сніговими) водами, що відводяться з їх території;
здійснення заходів з економного використання водних ресурсів;
використання води (водних об`єктів) відповідно до цілей та умов їх надання водокористувачам;
здійснення погоджених у встановленому порядку технологічних, лісомеліоративних, гідротехнічних та інших заходів щодо охорони вод від вичерпання, поліпшення їх стану, а також припинення скидання забруднених зворотних вод (стічні, шахтні, кар`єрні, дренажні води);
проведення робіт, пов`язаних із ліквідацією наслідків аварій, які можуть спричинити погіршення якості води;
дотримання екологічних вимог під час проектування, розміщення, будівництва нових і реконструкції діючих підприємств, споруд та інших об`єктів;
здійснення заходів, пов`язаних із запобіганням шкідливій дії води і ліквідацією її наслідків;
дотримання регламентів скидання промислових забруднених стічних чи шахтних, кар`єрних, рудникових вод з накопичувачів, норм і правил експлуатації технологічних водойм (ставки-охолоджувачі теплових і атомних станцій, рибоводні ставки, ставки-відстійники та інші);
використання, відтворення і охорони морського середовища і природних ресурсів внутрішніх морських вод, територіального моря, виключної (морської) економічної зони України та континентального шельфу України.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає, зокрема, Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V.
Відповідно до абзаців 2, 3 частини 1 статті 1 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Статтею 5 Закону № 877-V передбачено, планові заходи здійснюються відповідно до річних планів, що затверджуються органом державного нагляду (контролю) не пізніше 1 грудня року, що передує плановому. Внесення змін до річних планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) не допускається, крім випадків зміни найменування суб`єкта господарювання та виправлення технічних помилок.
Плани здійснення заходів державного нагляду (контролю) на наступний плановий період повинні містити дати початку кожного планового заходу державного нагляду (контролю) та строки їх здійснення.
Протягом планового періоду здійснення більш як одного планового заходу державного нагляду (контролю) щодо одного суб`єкта господарювання одним і тим самим органом державного нагляду (контролю) не допускається.
Суб`єкт господарювання має право відмовитися від проведення комплексного планового заходу державного нагляду (контролю) шляхом письмового звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності. У такому разі перевірка такого суб`єкта господарювання проводиться згідно з річними планами органів державного нагляду (контролю).
Органи державного нагляду (контролю) щороку визначають перелік суб`єктів господарювання, які підлягають плановим заходам державного нагляду (контролю) у плановому періоді, та не пізніше 15 жовтня року, що передує плановому, забезпечують внесення відомостей про таких суб`єктів господарювання до інтегрованої автоматизованої системи державного нагляду (контролю) для автоматичного виявлення нею суб`єктів господарювання, які підлягають комплексним плановим заходам державного нагляду (контролю).
Проект плану здійснення комплексних заходів державного нагляду (контролю) формується інтегрованою автоматизованою системою державного нагляду (контролю).
Відповідно до статті 35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 № 1264-XII, державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища.
Державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, природних територій та об`єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища, а також дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об`єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі.
Порядок здійснення державного контролю за охороною навколишнього природного середовища та використанням природних ресурсів визначається цим Законом та іншими законами України.
Відповідно до статті 4 Закону № 877-V, державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 7 Закону № 877-V, для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.
На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.
За результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.
Відповідно до пункту «е» абзацу 1 статті 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 № 1264-XII, до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить надання обов`язкових до виконання приписів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з питань, що належать до його компетенції, та здійснення контролю за їх виконанням.
Відповідно до частин 7 та 8 ст. 7 Закону № 877-V, на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.
Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.
Нормами частини 1 статті 8 Закону № 877-V встановлено, що орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право: вимагати від суб`єкта господарювання усунення виявлених порушень вимог законодавства; вимагати припинення дій, які перешкоджають здійсненню державного нагляду (контролю); відбирати зразки продукції, призначати експертизу, одержувати пояснення, довідки, документи, матеріали, відомості з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), у випадках та порядку, визначених законом; надавати (надсилати) суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень і недоліків; застосовувати санкції до суб`єктів господарювання, їх посадових осіб та вживати інших заходів у межах та порядку, визначених законом.
За змістом зазначених норм встановлено, що за результатом проведення перевірки орган державного нагляду (контролю) у разі виявлення правопорушення відносно суб`єкта господарювання та наявності підстав для вжиття заходів реагування на підставі акту складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення виявлених порушень.
Судом встановлено, що в період з 22.06.2021 до 06.07.2021 Державною екологічною інспекцією Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) на підставі наказу Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) № 633 від 31.05.2021 та направлення на проведення позапланової перевірки №656пр від 16.06.2021 проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства України у Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) (а.с.37-40).
Вказана перевірка позивача проводилась на підставі плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції України на 2021 рік, затверджений наказом Державної екологічної інспекції України від 27.11.2021 за № 454.
Суд звертає увагу, що статтею 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено таку підставу проведення планових заходів зі здійснення державного нагляду (контролю), як здійснення відповідно до річних планів, що затверджених органом державного нагляду (контролю) не пізніше 1 грудня року, що передує плановому.
Направлення на проведення позапланової перевірки містить усі необхідні реквізити, встановлені статтею 7 Закону № 877-V, а саме зазначено: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення), внаслідок чого, відповідає вимогам Закону (а.с.39).
Відтак, суд дійшов висновку про наявність у відповідача як обґрунтованих законодавством підстав, так і наданих законодавцем повноважень для проведення відповідної перевірки.
Окрім того, в даному аспекті слід зазначити, що стороною позивача посадових осіб відповідача було допущено до проведення перевірки, водночас, позивач не скористався своїм правом щодо не допуску контролюючого органу до об`єкта перевірки з огляду на порушення останнім вимог чинного законодавства, що регулюють порядок її проведення. 
Водночас, відповідно до частини 9 статті 7 Закону № 877-V, розпорядчі документи щодо усунення порушень вимог законодавства можуть бути оскаржені до відповідного центрального органу виконавчої влади або суду в установленому законом порядку.
Так, позивач не погоджується з пунктами 1, 5, 6, 7 Припису Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) № 311 від 12.07.2021, що стало підставою для звернення до суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування припису у цій частині.
Як вже зазначалося судом, на підставі акту перевірки, складено припис № 3111 від 12.07.2021, відповідно до якого Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) для вжиття заходів приписано:
пункт № 1 - Здійснювати облік обсягів накопичення відпрацьованих хімічних джерел струму та передачі їх на утилізацію за формою «Журнал обліку і обігу відпрацьованих акумуляторних батареї». Термін виконання – 26.07.2021. Обґрунтування – ст. 17 Закону України «Про хімічні джерела струму», Наказ Мінтранспорту та зв`язку України від 02.07.2008 № 795;
пункт 5 – Розробити та затвердити реєстрову картку об`єкту утворення відходів для наступного виду відходу: лляльна вода (відходи сумішей масло/вода, вуглеводні/вода, емульсії). Термін виконання – 17.09.2021. Обґрунтування – ПКМУ № 1360 від 31.08.1998; Наказ Мінприроди № 41 від 17.02.1999;
пункт 6 – Розробити і відповідно затвердити паспорт ОУВ на наступний вид відходу: лляльна вода (відходи сумішей масло/вода, вуглеводні/вода, емульсія). Термін виконання – 17.09.2021. Обґрунтування – ПКМУ № 2034 від 01.11.1999;
пункт 7 – Забезпечити облік відходів та пакувальних матеріалів і тари за формою 1-ВТ з урахуванням відходів - лляльні води (відходи сумішей масло/вода, вуглеводні/вода, емульсії), шлам від очищення вод стічних. Термін виконання – 10.09.2021. Обґрунтування – ПКМУ № 2034 від 01.11.1999, Наказ Мінприроди № 342 від 07.07.2008.
В даному аспекті суд вказує на таке.
Щодо пункту 1 припису Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) № 311 від 12.07.2021.
В обґрунтування даної вимоги припису відповідач посилається на статтю 17 Закону України «Про хімічні джерела струму» та Наказ Мінтранспорту та зв`язку України від 02.07.2008 № 795.
Досліджуючи правомірність прийняття зазначеного пункту припису, суд виходить із того, що згідно з частиною другою статті 5 Закону № 877-V орган державного нагляду (контролю) здійснює перевірку виключно в межах переліку питань, визначених у направленні на проведення заходу, які формуються на підставі уніфікованої форми акту перевірки. Відповідно до частини дев`ятої статті 7 цього Закону припис має містити посилання на акт перевірки із зазначенням конкретних порушень, виявлених у межах визначеного предмета перевірки.
Як встановлено судом, плановий захід державного нагляду (контролю) проводився відповідачем із застосуванням уніфікованої форми акту, затвердженої наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 26.11.2019 № 450, предметом планового заходу державного нагляду (контролю), що проводився відповідачем, було дотримання суб`єктом господарювання вимог природоохоронного законодавства, а також деталізовано у додатках до акта перевірки, зокрема у додатку 4 (а.с.67-74).
Так, згідно з пунктом «є» частини першої статті 17 Закону України «Про відходи» суб`єкти господарювання зобов`язані здійснювати організаційні, науково-технічні та технологічні заходи для максимальної утилізації відходів, реалізації чи передачі їх спеціалізованим підприємствам, установам та організаціям, що здійснюють збирання, оброблення та утилізацію відходів.
Водночас, відповідно до статті 2 Закону України «Про відходи», законодавство у сфері поводження з відходами є комплексним та включає, зокрема, Закон України «Про хімічні джерела струму», який визначає спеціальні вимоги до поводження з окремим видом відходів, а саме з відпрацьованими хімічними джерелами струму.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про хімічні джерела струму» юридичні та фізичні особи, які використовують хімічні джерела струму, зобов`язані здійснювати облік їх придбання та експлуатації, обсягів накопичення відпрацьованих хімічних джерел струму та передачі їх на утилізацію.
Отже, положення Закону України «Про хімічні джерела струму» є спеціальними нормами, що конкретизують обов`язки суб`єктів господарювання у сфері поводження з відходами в розумінні Закону України «Про відходи», внаслідок чого, підлягають застосуванню у взаємозв`язку з останнім.
Оскільки під час перевірки відповідачем ставилося питання щодо дотримання позивачем обов`язків з організації утилізації відходів у розумінні пункту “є” частини першої статті 17 Закону України “Про відходи”, а положення Закону України “Про хімічні джерела струму” були застосовані як спеціальні норми для конкретизації обов`язків щодо окремого виду відходів, такі дії не свідчать про вихід відповідача за межі предмета планового заходу державного нагляду (контролю), внаслідок чого, суд доходить висновку, що пункт 1 припису № 311 від 12.07.2021 прийнятий за наявності загальних повноважень органу державного нагляду (контролю).
Доводи позивача про те, що Закон України «Про відходи» не поширюється на відносини у сфері хімічних джерел струму, суд вважає необґрунтованими, оскільки прямо суперечать положенням статті 2 Закону України «Про відходи», яка включає Закон України «Про хімічні джерела струму» до системи законодавства про відходи.
Щодо пункту 5, 6, 7 припису Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) № 311 від 12.07.2021, суд вказує на таке.
В обґрунтування даних вимог припису відповідач зсилається на ПКМУ № 1360 від 31.08.1998; Наказ Мінприроди № 41 від 17.02.1999; ПКМУ № 2034 від 01.11.1999 та Наказ Мінприроди № 342 від 07.07.2008.
Оцінюючи доводи сторін щодо пунктів 5-7 припису, суд виходить з того, що Порядок ведення реєстру об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 серпня 1998 pоку № 1360 (далі - Порядок 1360) визначає правила ведення реєстру об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів.
Порядком ведення державного обліку та паспортизації відходів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 листопада 1999 pоку № 2034 (далі - Порядок 2034) встановлені правила ведення державного обліку та паспортизації відходів, дія яких поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності, громадян суб`єктів підприємницької діяльності, діяльність яких пов`язана з утворенням відходів та здійсненням операцій поводження з ними (далі - підприємства).
Паспортизація відходів - процес послідовного збирання, узагальнення та зберігання відомостей про кожний конкретний вид відходів, їх походження, технічні, фізико-хімічні, технологічні, екологічні, санітарні, економічні та інші показники, методи їх вимірювання і контролю, а також про технології їх збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізації, видалення, знешкодження і захоронення.
Державний облік відходів ґрунтується на даних спостережень за утворенням відходів та здійсненням операцій поводження з ними і включає ведення первинного обліку відходів та державної статистичної звітності про них.
Пунктом 4 зазначеного Порядку 2034 встановлено, що первинний облік відходів ведуть підприємства відповідно до типових форм первинної облікової документації (картки, журнали, анкети) з використанням технологічної, нормативно-технічної, планово-економічної, бухгалтерської та іншої документації. Відомості для первинного обліку відходів, що заносяться до зазначених документів, обумовлюються системою показників, необхідних для заповнення форм державної статистичної звітності та ведення паспорта відходів.
Інструкція щодо заповнення типової форми первинної облікової документації № 1-ВТ «Облік відходів та пакувальних матеріалів і тари», затверджена Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 07.07.2008 р. № 342 і встановлює порядок ведення первинного обліку відходів та пакувальних матеріалів і тари за типовою формою № 1-ВТ "Облік відходів та пакувальних матеріалів і тари" (далі - типова форма № 1- ВТ), яку заповнюють підприємства, установи, організації усіх форм власності, видів економічної діяльності та організаційно-правових форм господарювання і фізичні особи-підприємці, у процесі діяльності яких утворюються відходи, у тому числі відходи матеріалів і тари.
Заперечуючи протиправність пунктів 5-7 припису, позивач, зокрема, вказує на те, що лляльна вода (відходи сумішей масло/вода, вуглеводні/вода, емульсії) у межах діяльності порту є «забрудненням» у розумінні портових зборів, а також на відсутність дослідження інспекцією небезпечних властивостей таких вод. 
Оцінюючи ці доводи, суд виходить з того, що правовий режим «забруднень», передбачений нормативними актами у сфері портових послуг і санітарного збору, має іншу мету регулювання та не підміняє правовий режим, встановлений законодавством у сфері поводження з відходами. Віднесення відповідної речовини/суміші до категорії «забруднення» у сфері портових послуг не виключає її одночасної кваліфікації як «відходів» у розумінні Закону України «Про відходи», якщо такі речовини/суміші підлягають вилученню, накопиченню (тимчасовому зберіганню) та передачі для подальшої утилізації чи видалення.
Суд також враховує, що відповідно до статті 1 Закону України «Про відходи» відходами є будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання та від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення, а поняття «поводження з відходами» охоплює, зокрема, їх збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізацію та видалення. 
З огляду на наведені у справі обставини, лляльні води за своїми характеристиками та способом подальшого поводження можуть підпадати під ознаки відходів, що підтверджується також тим, що відповідні суміші (масло/вода, вуглеводні/вода, емульсії) віднесені до Жовтого переліку відходів згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2000 № 1120 (позиція А4060 Y9 AD060), а також відображені у класифікаційних підходах ДК 005-96 щодо відходів, пов`язаних з наданням транспортних послуг. Відтак, твердження позивача про те, що лляльні води не є відходами у розумінні національного законодавства, суд оцінює критично.
Разом із тим, суд звертає увагу, що предметом оскарження у цій частині є не лише кваліфікація лляльних вод як відходів, а правомірність покладення на позивача конкретних обов`язків, сформульованих у пунктах 5-7 припису (розроблення/затвердження реєстрових документів та паспорта ОУВ, а також ведення обліку за формою № 1-ВТ). У цьому контексті суд виходить з того, що обов`язки у сфері обліку та документування можуть виникати не лише у суб`єкта, діяльність якого призводить до утворення відходів, але й у суб`єкта, який фактично здійснює операції поводження з ними (приймання, накопичення, тимчасове зберігання, передача на утилізацію тощо), оскільки такі операції охоплюються поняттям «поводження з відходами» у розумінні закону.
Суд погоджується з доводами позивача в тій частині, що сам по собі факт надання послуг із прийняття забруднень не є тотожним виробничій діяльності, однак, це не виключає виникнення обов`язків у сфері поводження з відходами у разі фактичного здійснення відповідних операцій, оскільки лляльні води є відходами, що утворюються у процесі експлуатації суден, а отже виробником таких відходів є судновласник (судно). Порт, здійснюючи приймання лляльних вод у межах санітарного збору та міжнародних зобов`язань України, виконує функцію забезпечення екологічної безпеки і не набуває статусу виробника відходів, якщо відсутні докази утворення таких відходів у процесі його власної господарської діяльності.
За таких обставин суд доходить висновку, що лляльні води, з огляду на їх склад та подальше поводження, можуть бути віднесені до відходів у розумінні Закону України «Про відходи», а діяльність позивача щодо їх приймання та передачі на утилізацію є діяльністю у сфері поводження з відходами, що, у свою чергу, може зумовлювати виникнення обов`язків щодо їх належного обліку та документування відповідно до Порядку № 2034 та типових форм первинного обліку, передбачених Наказом № 342.
Однак, Державною екологічною інспекцією під час проведення перевірки не було встановлено факту утворення лляльних вод у результаті виробничої чи іншої господарської діяльності позивача, не визначено об`єкта утворення відходів Адміністрації морського порту, а також не здійснено дослідження небезпечних властивостей таких вод, їх фактичного складу, концентрації небезпечних речовин та класу небезпеки у встановленому законом порядку.
Матеріали справи свідчать, що лляльні води утворюються на суднах у процесі їх експлуатації, а позивач у межах виконання функцій з обслуговування акваторії морського порту здійснює їх приймання та передачу на утилізацію з метою запобігання забрудненню навколишнього природного середовища. Така діяльність не є тотожною утворенню відходів у розумінні статті 1 Закону України «Про відходи», а свідчить про ліквідацію наслідків забруднення, утвореного іншими суб`єктами господарювання – судновласниками.
Окрім того, суд вважає за належне вказати, що, якщо порт здійснює виключно приймання лляльних вод, утворених у процесі експлуатації суден, та їх подальшу передачу спеціалізованим організаціям без здійснення власних операцій з оброблення чи знешкодження, то обов`язок з розроблення реєстрової картки об`єкта утворення відходів та ведення первинного обліку за формою № 1-ВТ щодо таких відходів у порту не виникає, внаслідок чого, такий обов`язок покладається на суб`єкта, у діяльності якого відповідні відходи утворюються, або який здійснює власне поводження з ними. Однак, оцінюючи доводи відповідача, останнім не було здійснено аналізу щодо вказаної обставини під час здійснення перевірки.
Суд зазначає, що сам по собі факт приймання позивачем лляльних вод із суден у межах виконання функцій з обслуговування акваторії морського порту, з подальшою передачею таких вод спеціалізованим організаціям для утилізації, не є тотожним факту утворення відходів у розумінні статті 1 Закону України «Про відходи», а свідчить про здійснення заходів із ліквідації наслідків забруднення, утвореного іншими суб`єктами (суднами).
Хоча суд і погоджується з доводами відповідача, що віднесення лляльних вод до категорії «забруднення» у сфері портових послуг не виключає можливості їх кваліфікації як «відходів» у розумінні екологічного законодавства, однак, така кваліфікація не може ґрунтуватися на припущеннях і повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами, отриманими у межах проведеного заходу державного нагляду (контролю).
За таких обставин суд доходить висновку, що покладення на позивача обов`язків щодо розроблення реєстрової картки об`єкта утворення відходів, паспортизації лляльних вод та ведення первинного обліку за формою № 1-ВТ не ґрунтується на належно встановлених фактичних обставинах, є передчасним та суперечить принципу юридичної визначеності.
Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги, викладені у пунктах 5, 6, 7 припису Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу № 311 від 12.07.2021, підлягають скасуванню, оскільки вони прийняті без встановлення передбачених законом підстав для покладення на позивача відповідних обов`язків.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів в повному об`ємі правомірності своїх дій.
За таких обставин, заявлені позивачем позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи те, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення частково, позивач, згідно з квитанцією від 28.09.2021, підтвердив сплату судового збору на суму 2270,00 грн., за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в розмірі 1135,00 грн. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати пункти 5, 6, 7 припису Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) за № 311 від 12.07.2021.
В решті позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) (код ЄДРПОУ 43879780, проспект Шевченка, 12, м. Одеса, 65058) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) (РНОКПП 38727770, проспект Перемоги, 14, м. Київ, 01135) сплачений судовий збір у розмірі 1135,00 грн. (одна тисяча сто тридцять п`ять гривень 00 копійок). 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається через Івано-Франківський окружний адміністративний суд або безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Учасники справи:
Позивач:
Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Миколаївського морського порту) (РНОКПП 38727770, проспект Перемоги, 14, м. Київ, 01135).

Відповідач:
Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) (код ЄДРПОУ 43879780, проспект Шевченка, 12, м. Одеса, 65058).

Суддя    /підпис/  Панікар І.В.