Єдиний унікальний номер 317/3892/26
Провадження номер 2/317/2046/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Громової І.Б.,
при секретарі судового засідання Шевченко В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Заярна Марина Анатоліївна, до територіальної громади в особі Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:
У липні 2026 року позивач ОСОБА_1 інтереси, якого представляє адвокат – Заярна М.А. звернувся з позовом до територіальної громади в особі Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно.
Позов обґрунтований тим, що після смерті матері позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який він фактично прийняв у порядку спадкування за законом.
Позивач, як спадкоємець за законом першої черги після смерті матері, своєчасно звернувся із заявою на прийняття спадщини за законом до Запорізької районної державної нотаріальної контори Запорізької області. Проте, при оформленні прав на спадкове майно нотаріусом встановлено, що право власності на спадковий житловий будинок не було оформлене у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим 08.07.2026 року нотаріусом Кравцовою Л.М. винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.
Позивач та його представник - адвокат Заярна М.А. належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явились, представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився. Заяв чи клопотань до суду не подавав.
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
З урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Оскільки, правовідносини по спадкуванню відбувались в 2001 році, то при розгляді справи необхідно керуватись нормами ЦК УРСР 1963 року, чинними на 1981 рік, на час відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом або за заповітом.
Згідно зі ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємцями за законом першої черги є діти, батьки та дружина спадкодавця в рівних частках кожний.
Відповідно до вимог ст. ст. 548, 549 ЦК України ( в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, чи він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 548 ЦК України ( в редакції 1963 року) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого цим Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї
Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи.
Згідно зі ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями за законом першої черги є в рівних частках діти, батьки та дружина ( чоловік) померлого.
Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається прийнявшим спадщину, якщо на протязі 6-ти місячного строку зі дня відкриття спадщини не заявив про відмову від спадщини.
Відповідно до копії Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно 18.03.2026, Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис №36.
Відповідно до копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 18.03.2026, Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 , батьком вказаний – ОСОБА_3 , матір`ю зазначена – ОСОБА_4 .
Відповідо до копії Свідоцтва про одруження серія НОМЕР_3 , виданого 22.03.1971 Григорівською сільською радою Запорізького району Запорізької області, 22 березня 1971 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено шлюб.
Судом встановлено, що позивач звернувся до Запорізької районної державної нотаріальної контори Запорізької області для оформлення спадщини за закноном після смерті матері, що підтверджується копією матеріалів спадкової справи №347 від 03.10.1985.
Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після померлої матері, оскільки інші спадкоємці відсутні.
Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за заповітом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.
Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 р. 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат», у разі неподання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що, на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову.
Відповідно до копії Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1018 від 08.07.2026 року, виданої Запорізькою районною державною нотаріальною конторою, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері, у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається: «При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок».
Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.
З листа про надання інформації № 6592 від 11.06.20262026 року, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що в матеріалах інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на спадкодавницю правовстановлюючі документи відсутні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, яка була чинною до 07.07.1994, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.
До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.
Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.
На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
З аналізу положень зазначеного вище законодавства вбачається, що не потребує введення в експлуатацію нерухоме майно, збудоване до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти.
Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.
Відповідно до технічного паспорту, сформованого 22.05.2025 року ФОП ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 розташовані наступні будівлі та споруди: житловий будинок літ. «А» загальною площею 106,8 кв.м., жилою площею 63,1 кв.м службова прибудова літ. «а», службова прибудова літ. «а1», погріб під літ. а1 літ. «пг», котельня літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральня літ. «Г», баня літ. «Д», сарай літ. «Е», гараж літ. «Ж». Самовільних забудов немає.
З виписки з господарського обліку №120 виданої 06.05.2025 року виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області вбачається, що відповідно до запису в погосподарській книзі Новолександрівської (колишньої Григорівської) сільської ради, житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_1 головою господарства є ОСОБА_2 .
Таким чином, з урахуванням факту побудови будинку спадкодавцем у 1991 році, що підтверджується технічним паспортом на будинок, виписки з погосподарської книги та відповідно до приписів листа ВССУ від 16.05.2013, суд вважає, що за позивачем може бути визнане право власності на цей будинок в порядку спадкування за законом.
Відповідно до ст. 25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319 від 21.02.2005, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 182 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрації по справі речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що об`єкти нерухомого майна підлягають спеціальній реєстрації відповідним органом.
Згідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою факту виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 , ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов`язковою. Право власності, при цьому, виникає з моменту такої реєстрації.
Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено право позивача на спадщину, відкриту після смерті матері та неможливість оформити це право у відповідності до чинного законодавства, у нотаріальному порядку через відсутність у позивача відповідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про нотаріат», ст.ст. 182, 203, 1216-1218, 1220, 1222, 1233, 1266, 1268-1270, 1297 ЦК України, ст. ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), інтереси якого представляє адвокат Заярна Марина Анатоліївна (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: 69089, м. Запоріжжя, вул. Абрагама Коопа, буд. 6), до територіальної громади в особі Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (код ЄДРПОУ 04352842, адреса: 70433, Запорізька область, Запорізький район, с. Новоолександрівка, вул. Центральна, буд. 60) про визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок літ. «А» загальною площею 106,8 кв.м., жилою площею 63,1 кв.м службову прибудову літ. «а», службову прибудову літ. «а1», погріб під літ. а1 літ. «пг», котельню літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральню літ. «Г», баню літ. «Д», сарай літ. «Е», гараж літ. «Ж», що належали ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Б. Громова