Справа № 308/13966/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

23 червня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Кожух О.А., Шевчука В.В.
за участю секретаря судового засідання: Тайстра І.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Конопіхін Антон Володимировича, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2025 року, ухвалене головуючою суддею Хамник М.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої притягненням до адміністративної відповідальності
встановив:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ГУНП в Закарпатській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивує тим, що 18.07.2024 близько 15 год. 00 хв. до двору присадибної ділянки позивача за місцем його постійного проживання за адресою: с. Соломоново приїхали, за словами позивача, офіцер поліції територіальної громади м. Чоп, працівники поліції капітан ОСОБА_2 , капітан поліції ОСОБА_3 та почали складати стосовно нього протокол за частиною 1 статті 152 КУпАП.
З метою припинення протиправних дій працівників поліції позивач зателефонував на спецлінію «102» та викликав наряд поліції. На місце прибули поліцейські ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які відмовилися прийняти від нього заяву про порушення працівниками поліції, допущені ними під час складання протоколу. Натомість, працівник поліції виніс стосовно позивача постанову за статтею 183 КУпАП, у якій зазначив, що останній здійснив завідомо неправдивий виклик на лінію «102» та повідомив про факт конфлікту між працівниками поліції.
Позивач вважав, що оскаржувана постанова є протиправною, позаяк він не вчиняв жодного адміністративного правопорушення, а його дії були кваліфіковані неправильно.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2024 у справі № 308/13345/24 встановлено безпідставність притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі протоколу від 17.07.2024, який склали працівники поліції. 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2025 року у справі № 308/18160/24 поновлено позивачу строк звернення до суду із вказаним позовом. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Закарпатській області в особі відділу поліції № 1 (с. Оноківці) Ужгородського районного управління поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення відмовлено. 
Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач його оскаржив до апеляційного суду. 
За результатами розгляду апеляційної скарги, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2025 року у справі № 308/18160/24 апеляційну скаргу позивача задоволено, постанова № 10115 від 18 липня 2024 року, винесена інспектором поліції № 1 (с. Оноківці) Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Слободяном В. А. про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн, визнана протиправною та скасована. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Зазначає, що внаслідок протиправних дій працівників поліції він вимушений був протягом 10 місяців з моменту складання протоколу і до ухвалення остаточного рішення у справі доводити свою невинуватість у судах. Просить звернути увагу, що він є пенсіонером та малозабезпеченою особою.
Пояснює, що це створило у нього почуття розгубленості, незахищеності перед державними інституціями, які мали б захищати права громадян, а не порушувати їх, викликало моральні страждання, зокрема у зв`язку з почуттям приниження, коли останній вимушений був виправдовуватись за дії, які не вчиняв. 
Враховуючи глибину душевних страждань, характер та тривалість немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди та з врахуванням вимог розумності і справедливості, вважає обґрунтованим стягнення на його користь на відшкодування завданої моральної шкоди грошових коштів на суму 50 000,00 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Суд мотивував своє рішення тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідача та вини відповідача в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Крім цього, позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.
Закриття судом провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу правопорушення та скасування судом постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є достатньою сатисфакцією та повністю забезпечує нівелювання наслідків складання таких адміністративних матеріалів.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Конопіхін А.В., подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, прийнятим з порушенням вимог норм матеріального та процесуального права та таким, що не відповідає вимогам статей 12, 76, 95, 263 ЦПК України, не ґрунтується на належних і достатніх доказах.
Зазначає, що Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20, від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21, від 17 січня 2024 року у справі №686/14845/22 виходив з того, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
Водночас, суд першої інстанції у своєму рішенні посилався на правову позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025 у справі №335/6977/22, в якій висновано, що у разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.
Однак, судом не враховано той шлях який було пройдено позивачем до відновлення свого порушеного права. Також поза увагою суду залишився той факт, що справу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності закрито лише за позовом позивача і у суді апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУНП в Закарпатській області зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а оскаржуване судове рішення є законним та скасуванню не підлягає.
Незгода позивача із прийнятою поліцейським постановою згідно із положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення, яку ним було оскаржене в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.
Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач.
Твердження позивача про те, що у нього виникло почуття розгубленості, незахищеності перед державними інституціями, які б мали захищати права громадян та відповідно внаслідок протиправних дій поліцейських, він був змушених доводити свою невинуватість в судах та виправдовуватись за дії, які не вчиняв – не дають підстави для відшкодування моральної шкоди.
Закриття справи про адміністративне правопорушення відбулося не через протиправні дії працівників поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, оскільки у справі не встановлено підстав, визначених статтею 1174 ЦК України для відшкодування шкоди (саме лише скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не є такою підставою), то у позивача не виникло право на відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову.

Державна казначейська служба України, у відзиві на апеляційну скаргу зазначила, що згідно заявленого позову відповідачами є ГУНП в Закарпатській області та Державна казначейська служба України, а не держава Україна в особі органа заподіювача шкоди, що в свою чергу не відповідає суб`єктності складу учасників спору в даній категорії справ.
Вказує, що казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, а тому казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду завдану позивачу внаслідок незаконних дій державних органів.
Позивач належними чином не обґрунтував суму морального відшкодування в розмірі 50 000 гривень.
Серед іншого, формулювання прохальної частини позовної заяви не є належним способом захисту в даному випадку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Апеляційним судом встановлено, що 18.07.2024 інспектором поліції № 1 (с. Оноківці) Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Слободяном В. А. винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення № 10115 відносно ОСОБА_1 за ст. 183 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатській області від 10 березня 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом про оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення №10115 від 18.07.2024. У задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Цебрик Л. В. до ГУНП України в Закарпатській області в особі відділу поліції № 1 (с. Оноківці) Ужгородського районного управління поліції в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2025 року, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2025 року в адміністративній справі №308/18160/24 скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною і скасовано постанову № 10115 від 18 липня 2024 року, винесену інспектором поліції № 1 (с.Оноківці) Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Слободяном В. А. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 грн. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, судовими рішеннями фактично установлено незаконність відповідних дій та рішень працівників поліції щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.
Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного уповноваженою особою поліції.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог статей 1167, 1174 ЦК України позивач вправі за рахунок коштів Державного бюджету України вимагати відшкодування моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого.
Сам по собі факт неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності в розумінні норм статті 1174 ЦК України є підставою для відшкодування, заподіяної шкоди, та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання фізичної особи внаслідок таких дій посадової особи державного органу.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Враховуючи наведене та з урахуванням того, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності безпідставно, суд вважає доведеним факт наявності моральної шкоди, що завдана позивачу провадженням у справі про адміністративне правопорушення, яка полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, почуття образи, емоційної напруги, нервозності та інших негативних переживань, викликаних незаконним притягненням до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв. 
Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Крім того, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Оскільки, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2025 року, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 березня 2025 року в адміністративній справі №308/18160/24 скасовано та при цьому встановлено, що у випадку оспорення особою адміністративного порушення та стягнення, уповноважена посадова особа органу поліції зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП. В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Із матеріалів адміністративної справи видно, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складався, попри те, що позивач заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП.
Зазначене свідчить про те, що уповноважена посадова особа органу поліції при притягненні ОСОБА_1 до адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП проявила бездіяльність, яка призвела до безпідставного притягнення позивача до адміністративної відповідальності та зазначена дія є у безпосередньому причинно-наслідкового зв`язку із заподіянням йому моральної шкоди.
Відтак, при визначенні розміру компенсації моральної шкоди, апеляційний суд виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та враховує тривалість судового розгляду адміністративної справи з оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, необхідність зміни нормального життєвого стану, докладання додаткових зусиль, витрачання часу і коштів для доведеності своєї невинуватості, а тому вважає, що на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.
Вказаного суд першої інстанції не врахував та помилково вважав, що ОСОБА_1 не доведено незаконність дій відповідача та відсутність підстав для стягнення моральної шкоди.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн компенсації моральної шкоди.
Відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, тоді як апеляційна скарга частковому задоволенню.

Зважуючи на викладене та керуючись приписами статей 12, 81, 374, 376, 382-384 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Конопіхін Антон Володимирович, задовольнити частково. 

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2025 року скасувати та ухвалити в справі судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 грошові кошти у розмірі 5 000,00 гривень у відшкодування моральної шкоди заподіяної незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

У задоволенні решти розміру позовних вимог, відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 липня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: