Справа № 302/888/26 
Провадження № 2/302/572/26 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2026 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Готри В. Ю., з участю секретаря судового засідання Сити Л. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
у с т а н о в и в:
У червні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Позов обґрунтувала тим, що 9 червня 2022 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстрований Тячівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 110. Після реєстрації шлюбу її дошлюбне прізвище було змінено зі « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».
Від цього шлюбі дітей та спільного нажитого майна у сторін немає.
Зазначала, що протягом останнього часу шлюбні відносини між ними поступово погіршувалися. Вони намагалися зберегти шлюб, проте виникла необхідність припинити шлюбні відносини. Вважає, що шлюб між сторонами носить виключно формальний характер, оскільки вони не ведуть спільний побут та не проживають разом.
Указувала, що вона з відповідачем не можуть розірвати шлюб через орган ДРАЦС, оскільки відповідач перебуває поза межами України та на даний час спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також просить не надавати сторонам як подружжю строк для примирення. 
Посилаючись на наведені вище обставини просила суд шлюб, укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2 , який 09.06.2022 зареєстрований Тячівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за актовим записом № 110, розірвати.
Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01.07.2026 відкрито провадження в цій справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням /викликом/ сторін.
Своїм правом подати відзив на позовну заяву ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 не скористався.
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Водночас нею подано до суду 22.07.2026 заяву, в якій вона просила розгляд цієї справи провести за її відсутності, позов підтримала повністю та просила його задовольнити, строк на примирення сторонам як подружжю не надавати (а.с.31,32).
Відповідач ОСОБА_2 також у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Проте подав до суду 22.07.2026 заяву, в якій теж просив розгляд справи провести за його відсутності, позов підтримав повністю та просив не надавати строк на примирення (а.с.37,38).
З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. 
Судом установлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, який  зареєстрований 09.06.2022 Тячівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Івано-Франківськ) за актовим записом № 110, про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.14).
З довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААД за № 303044 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю 2-ої групи загального захворювання (а.с.15,16).
Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду, зокрема, положеннями ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України.
Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
За приписами ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Аналогічне положення закріплено і в ч. 1 ст. 24 СК України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. 
Згідно зі ст. 111 СК України суд уживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку сторони вважають неможливим продовжувати шлюбні відносини, а відтак суд не вживає заходи щодо їх примирення. 
Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. 
Як установлено судом, подружні стосунки між сторонами припинені з причин розбіжностей їх характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові і довіри один до одного та припинення шлюбних відносин у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з цим позовом про розірвання шлюбу.
З огляду на наведене та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бажання обох сторін припинити шлюбні відносини, суд доходить висновку, що примирення і подальше подружнє життя сторін не є можливим та подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін.
Отже, враховуючи зазначене вище, а також керуючись принципами об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд уважає, що позовна вимога ОСОБА_1 про розірвання шлюбу є обґрунтованою. 
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).
Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, з огляду на наведене вище суд доходить висновку, що позивачка довела поза розумним сумнівом належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку між собою достатніми доказами свою вимогу, яка знайшла своє підтвердження під час розгляду справи, а відтак позов підлягає до задоволення повністю. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10.02.2010, у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58).
Як регламентує підпункт 2 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позову немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», у розмірі 1 331,20 гривень.
У цій справі позивачка за подання позову немайного характеру про розірвання шлюбу була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як особа з інвалідністю другої групи.
Відповідно до частин 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З огляду на зазначене вище з відповідача ОСОБА_2 підлягає до стягнення в дохід держави судовий збір, що, на підставі ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з урахуванням застосування коефіцієнту 0,8 для пониження розміру ставки судового збору за подання позовної заяви до суду в електронній формі, становить 1 064,96 гривень. 
Керуючись наведеним вище та статтями 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.
Шлюб, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 9 червня 2022 року Тячівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за актовим записом № 110, розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 064 (одна тисяча шістдесят чотири) гривні 96 копійок. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повне судове рішення складено та підписано 22.07.20026.
Учасники справи:
Позивачка ОСОБА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя В. Ю. Готра