ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 925/1227/24

за позовом Фізичної особи-підприємця Гурби Наталії Олександрівни 
до Черкаської міської ради,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради 
про стягнення 3740000,00 грн.

Представники учасників справи:
Прокурор – Бондаренко О.Ю.;
Позивач – Сучило А.О., адвокат;
Відповідач – не з`явився;
Третя особа – не з`явився.

Секретар судового засідання Безверха І.М.
Суддя Гладун А.І.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

1. 02.10.2024 Фізична особа-підприємець Гурба Наталія Олександрівна звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Черкаської міської ради.

2. Змістом позову є майнова вимога позивача до відповідача стягнути 3740000,00 грн збитків.

3. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що на підставі договору купівлі-продажу придбала у відповідача нерухоме майно, яке згодом відчужила. Стверджує, що майно на підставі рішення суду витребуване у кінцевого набувача на користь відповідача. Позивач стверджує, що у зв`язку з витребуванням майна відшкодувала збитки особі, якій відчужила це майно, а тому в свою чергу на підставі статті 661 ЦК України набула право вимагати від відповідача відшкодування завданих їй збитків у розмірі вартості майна станом на момент звернення з позовом до відповідача.

4. 10.10.2024 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу ухвалив розглядати за правилами загального позовного провадження. 

5. 10.10.2024 за клопотанням позивача суд ухвалив залучити до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради, за рахунок бюджетних асигнувань якого позивач просив стягнути збитки з міської ради.

6. 11.11.2024 відповідач подав до суду відзив на позов, у якому просив у позові відмовити повністю. (а.с. 115-120 том 1)

7. В обґрунтування заперечень проти позову відповідач ствердив, що придбане у відповідача майно позивач згодом відчужила. Майно за рішенням суду витребуване на користь відповідача не з володіння позивача, а останнього набувача цього майна. Вказане унеможливлює застосування до правовідносин сторін статті 661 ЦК України. Відповідач також заперечив проти розміру збитків, ствердивши, що вартість майна сторони погодили у договорі купівлі-продажу, а тому розмір збитків не може перевищувати вартості майна станом на момент його придбання. Відповідач також ствердив, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки при укладенні договору купівлі-продажу від імені відповідача дів Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради. Відповідач також ствердив, що позивач зловживає своїми процесуальними правами, оскільки подала до відповідача декілька аналогічних позовів, які згодом відкликала. Відповідач також висловив заперечення щодо розгляду справи за правилами господарського судочинства, оскільки позивач не довела, що у спірних правовідносинах діяла як суб`єкт підприємницької діяльності. 

8. 29.11.2024 позивач подала до суду відповідь на відзив. (а.с. 152-154 том 1)

9. Одночасно з відповіддю на відзив позивач звернулася до суду з клопотанням про призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи. (а.с. 157 том 1)

10. 05.12.2024 відповідач подав до суду заперечення на клопотання позивача про призначення у справі експертизи. (а.с. 159 том 1)

11. 05.02.2025 позивач звернулася до суду з клопотанням про долучення письмових доказів, що підтверджують відшкодування позивачем збитків покупцю майна. (а.с. 3-6 том 2)

12. 20.03.2025 позивач звернулася до суду з клопотанням, у якому просила суд при розгляді спору застосувати аналогію закону, а саме до правовідносин сторін за аналогією застосувати норми статті 661 ЦК України. (а.с. 48-51 том 2)

13. 31.03.2025 суд ухвалив витребувати у сторін та третьої особи документи, що містять інформацію про фізичний стан об`єкта нерухомого майна станом на січень-жовтень 2014 року та інформацію про поліпшення здійсненні позивачем. 

14. 04.04.2025 на виконання ухвали суду відповідач подав суду письмові докази. (а.с. 71-157 том 2).

15. 09.04.2025 з метою визначення ринкової вартості об`єкта нерухомого майна суд ухвалив призначити у справі оціночно-будівельну експертизу. На час проведення експертизи ухвалив провадження у справі зупинити. (а.с. 170-174 том 2)

16. 30.12.2025 керівник Черкаської окружної прокуратури звернувся до суду з заявою про вступ у справу, до якої додав письмові докази. (а.с. 183-200 том 2)

17. 02.03.2026 у зв`язку з призначенням судді Спаських Н.М. на посаду судді Північного апеляційного господарського суду на підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Черкаської області здійснено повторний автоматичний розподіл справи та визначено суддю Гладуна А.І. для розгляду справи. (а.с. 207 том 2)

18. 27.03.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Контакт-Сервіс» надіслало до суду висновок експерта №16/25-ЕД/1.1 від 04.03.2026, складний судовим експертом Шишко Г.О. (а.с. 214-246 том 2)

19. 31.03.2026 суд ухвалив поновити провадження у справі та призначити підготовче засідання. 

20. 20.04.2026 з урахуванням висновку експерта щодо ринкової вартості майна позивач звернувся до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог. (а.с. 3-4 том 3)

21. 30.04.2026 суд розглянув заяву прокурора про вступ у справу та дійшов висновку, що прокурор обґрунтовав в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Заява прокурора відповідає вимогам статті 23 Закону України «Про прокуратуру», статтям 53, 174 Господарського процесуального кодексу України. Суд увалив встановити прокурору строк тривалістю 10 днів для подання письмових пояснень щодо позову та/або відзиву. Зміст та мотиви ухвали суд навів у протоколі судового засідання. (а.с. 36-38 том 3)

22. 30.04.2026 суд ухвалив прийняти заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог. Зміст та мотиви ухвали суд навів у протоколі судового засідання. (а.с. 36-38 том 3)

23. 11.05.2026 прокурор подав відзиву на позовну заяву, у якому просив відмовити у позові повністю. (а.с.42-46 том 3)

24. 14.05.2026 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті об 11 год. 00 хв. 30.06.2026.

25. 25.05.2026 позивач подала до суду додаткові письмові пояснення на відзив прокурора. (а.с. 60-63 том 3)

26. 16.07.2026 суд розпочав розгляд справи по суті. У судовому засіданні взяли участь представник позивача адвокат Сучило А.О., представник відповідача та третьої особи Кирман В.О., прокурор Черкаської обласної прокуратури Бутар В.С.

27. Представник позивача адвокат Сучило А.О. у судовому засідання просив позов задовольнити повністю. Представник відповідача та прокурор у судовому засіданні просили суд у позові відмовити.

28. 31.07.2026 суд завершив розгляд справи по суті, оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення суду, ухвалив відкласти ухвалення та проголошення рішення суду до 12 год. 00 хв. 04.08.2026.

29. Керуючись частиною 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, 04.08.2026 суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення суду.

Вислухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, що містяться у справі та докази оглянуті судом, суд

ВСТАНОВИВ:

Обставини, які не підлягають доказуванню.

30. Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

31. 29.01.2015 Господарський суд Черкаської області ухвалив рішення суду у справі №925/1874/14 за позовом прокурора міста Черкаси в інтересах держави до Черкаської міської ради та фізичної особи-підприємця Гурби Н.О., яким:

- визнав незаконним та скасував рішення Черкаської міської ради №9-25 від 31 січня 2006 року "Про виведення будівлі басейну зі складу дошкільного виховного закладу №50 загального типу, розташованої по вул. Фрунзе, 65 та зміну її статусу, внесення змін в додаток до рішення міської ради від 26 червня 2003 року №3-531 "Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління", та внесення доповнень в додаток до рішення міської ради від 02 червня 2003 року №3-343 зі змінами та доповненнями, внесеними рішеннями міської ради від 03 липня 2003 року №3-601, від 23 жовтня 2003 року №5-41, від 06 липня 2004 року № 5-745 "Про перелік об`єктів міської комунальної власності, які пропонуються до приватизації в 2003-2005 роках";

- визнав незаконним та скасував пункт 1 рішення Черкаської міської ради №3-506 від 29 грудня 2011 року "Про перелік об`єктів міської комунальної власності, які пропонуються до приватизації в 2012-2016 роках" в частині включення об`єкта нежитлової будівлі площею 213,2 кв.м., що розташований за адресою: м. Черкаси, вул. Фрунзе 65/2, який підлягає приватизації;

- визнав недійсним з моменту вчинення договір купівлі-продажу нежитлової будівлі по вул. Фрунзе, 65/2 від 20 січня 2014 року укладений між Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради та фізичною особою-підприємцем Гурбою Наталією Олександрівною;

Рішення суду набрало законної сили 24.06.2015.

32. Господарський суд Черкаської області у рішенні суду від 29.01.2015 встановив:

- рішенням Черкаської міської ради № 9-25 від 31 січня 2006 року "Про виведення будівлі басейну зі складу дошкільного виховного закладу №50 загального типу, розташованої по вул. Фрунзе, 65 та зміну її статусу, внесення змін в додаток до рішення міської ради від 26 червня 2003 року №3-531 "Про перелік об`єктів права міської комунальної власності та уповноважених органів, яким вони передаються в оперативне управління", та внесення доповнення в додаток до рішення міської ради від 02 червня 2003 року №3-343 зі змінами та доповненнями, внесеними рішеннями міської ради від 03 липня 2003 року №3-601, від 23 жовтня 2003 року №5-41, від 06 липня 2004 року №5-745 "Про перелік об`єктів міської комунальної власності, які пропонуються до приватизації в 2003-2005 роках" зі складу дошкільного виховного закладу №50 загального типу, що знаходиться за адресою: вул. Фрунзе, 65 виведено будівлю басейну загальною площею 213,2 кв. м. та змінено її статус на нежитлову будівлю;

- нежитлову будівлю знято з балансу дошкільного виховного закладу №50 загального типу і передано на баланс управління власністю міста в оперативне управління та визнано зазначене приміщення таким, що підлягає приватизації в 2006 році;

- територіальна громада міста в особі Черкаської міської ради є власником нежитлової будівлі літ. І Б, б, б1, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Фрунзе, 65. Право власності зазначеного нежитлового приміщення виникло на підставі рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 25 березня 2006 року №439;

- рішенням Черкаської міської ради №3-506 від 29 грудня 2011 року (пункт 1) нежитлову будівлю площею 213,2 кв. м., яка знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Фрунзе, 65 включено до об`єктів міської комунальної власності, які пропонуються до приватизації в 2012-2016 роках;

- до комплексу будівель дошкільного виховного закладу № 50 (на даний час - дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) №50 "Світлофорчик" Черкаської міської ради згідно з рішенням Черкаської міської ради № 2-913 від 19 липня 2007 року) входить будівля басейну, позначена літерами "Б, б, б 1";

- наказом Департаменту містобудування Черкаської міської ради №675-а від 19 лютого 2013 року нежитловій будівлі (літ. Б-1, б, б1) надано окремий порядковий вуличний знак м. Черкаси, вул. Фрунзе, 65/2;

- на виконання рішення Черкаської міської ради від 29 грудня 2011 року №3-506, 20 січня 2014 року територіальною громадою міста в особі Черкаської міської ради від імені якої діяв Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради(продавець) укладено з фізичною особою - підприємцем Гурбою Наталією Олександрівною (покупець) договір купівлі - продажу нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 ;

- у власність покупця передано об`єкт малої приватизації групи А міської комунальної власності - нежитлова будівля літ. "Б-1, б, б'", загальною площею 212,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- об`єкт приватизації продано за 524900 грн. 00 коп. (п. 1.4. договору);

- Черкаська міська рада, приймаючи рішення № 9-25 від 31 січня 2006 року та рішення №3-506 від 29 грудня 2011 року в частині включення спірного майна до об`єктів міської комунальної власності, які пропонуються до приватизації в 2012-2016 роках, перевищила межі встановленої компетенції, а тому вказані рішення в силу вимог ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ч. 2 ст. 21 Цивільного кодексу України є незаконними та підлягають скасуванню;

- оскільки рішення від 29 грудня 2011 року за №3-506 в частині включення нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_1 , до об`єктів приватизації на 2012-2016 роки, на підставі якого було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 20 січня 2014 року, визнано судом недійсним, то як наслідок це є підставою для визнання недійсним вказаного правочину.

33. 04.10.2017 Придніпровський районний суд міста Черкаси ухвалив рішення суду у справі №711/802/17 за позовом керівника Черкаської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради до ОСОБА_1 , яким:

- витребував у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Черкаси в особі Черкаської міської ради нежитлову будівлю загальною площею 212,4 кв.м. позначену у технічній документації літерами Б-І, б, б` розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

- визначив порядок виконання рішення суду - рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю загальною площею 212,4 кв.м. позначену у технічній документації літерами Б-І, б, б` за адресою: АДРЕСА_1 за територіальною громадою міста Черкаси в особі Черкаської міської ради.

Рішення суду набрало законної сили 28.11.2017.

34.  Придніпровський районний суд м. Черкаси у рішенні суду від 04.10.2017 встановив:

- після набрання законної сили рішенням Господарського суду Черкаської області від 29.01.2015 року прокуратура міста Черкаси неодноразово письмово зверталася до Черкаської міської ради із проханням вирішити питання про витребування у судовому порядку будівлі по вул. Фрунзе, 65/2 у власність територіальної громади;

- Черкаська міська рада інформувала прокурора про відчуження спірного майна від ОСОБА_2 до ТОВ «АВТ-Комфорт», від ТОВ «АВТ-Комфорт» до ОСОБА_1 , від ОСОБА_1 до ТОВ «Форест Хілл»;

- з 25.01.2017 року право власності на нежитлову будівлю загальною площею 212,4 кв.м. позначену у технічній документації літерами Б-І, б, б` розташовану за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Форест Хілл» №07/2017 від 25.01.2017 року у зв`язку із виходом останньої зі складу учасників товариства.

35. 27.12.2022 Придніпровський районний суд міста Черкаси ухвалив рішення суду у справі №711/3801/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «АВТ-Комфорт», яким стягнув з ТОВ «АВТ-Комфорт» на користь ОСОБА_1 3740000,00 грн збитків. У цій справі відповідач не заперечував проти задоволення позову.

Рішення суду набрало законної сили 10.02.2023.

36. Придніпровський районний суд м. Черкаси у рішенні суду від 27.12.2022 встановив:

- нежитлова будівля загальною площею 212,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві приватної власності ТОВ «АВТ-Комфорт»;

- 24.04.2015р. ОСОБА_1 та ТОВ «АВТ-Комфорт» уклали договір позики, за яким ОСОБА_1 передала ТОВ «АВТ-Комфорт» позику в розмірі 300000 грн. на умовах її повернення в повному обсязі до 14.05.2015;

- 24.04.2015 з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань сторони уклали договір іпотеки. Предметом іпотеки є нежитлова будівля загальною площею 212,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Договором іпотеки сторони передбачили право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання основного зобов`язання або його частини воно буде не виконане (п. 4.11 договору іпотеки);

- у зв`язку з порушенням ТОВ «АВТ-Комфорт» умов повернення позики ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.07.2015 у справі №711/4944/15ц, яка набрала законної сили 13.07.2015, затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТ-Комфорт», за умовами якої сторони дійшли згоди про те, що в рахунок виконання зобов`язань ТОВ «АВТ-Комфорт» по договору позики від 24.04.2015 ОСОБА_1 набуває право власності на нежитлову будівлю літ. «Б-І, б, б`» загальною площею 212,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і з моменту переходу права власності на нежитлову будівлю зобов`язання сторін по договору позики від 24.04.2015 припиняються;

- на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.10.2017 у справі №711/802/17 нежитлова будівля витребувана у ОСОБА_1 шляхом державної реєстрації права власності на такий об`єкт нерухомого майна за територіальної громадою м. Черкаси в особі Черкаської міської ради;

- згідно звіту про оцінку ринкової вартості об`єкту нерухомості станом на 05.08.2022 вартість об`єкту складає 3740000 грн без врахування ПДВ;

- згодом нежитлову будівлю ОСОБА_1 включила в якості майнового внеску до статутного капіталу ТОВ «Форест Хілл»;

- 25.01.2017 на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Форест Хілл» ОСОБА_1 виключено зі складу учасників юридичної особи та повернуто їй нежитлову будівлю. Внаслідок цього за ОСОБА_1 було зареєстроване право власності на нежитлову будівлю.

29.02.2024 Господарський суд Черкаської області ухвалив рішення суду у справі №925/1786/23 за позовом ТОВ «АВТ-Комфорт» до ОСОБА_2 , яким стягнув з ОСОБА_2 на користь ТОВ «АВТ-Комфорт» 3740000,00 грн збитків. У цій справі відповідач позов визнала.

Рішення суду набрало законної сили 22.03.2024.

37. Господарський суд Черкаської області у рішенні суду від 29.02.2024 встановив: 

- 28.10.2014 ОСОБА_2 під час створення ТОВ «АВТ-Комфорт» внесла до статутного капіталу цього товариства нежитлову будівлю літ. «Б-І, б, б`» загальною площею 212,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- у лютому місяці 2023 року ТОВ «АВТ-Комфорт» відшкодував ОСОБА_1 понесені грошові збитки на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.12.2022 у повному розмірі. Цей факт підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_1 про те, що протягом лютого 2023 вона отримала від ТОВ "АВТ-Комфорт» грошові кошти у сумі 3740000 грн;

38. Позивач є учасником справ №925/1874/14 та №925/1786/23. Відповідач є учасником справ №925/1874/14 та №711/802/17.

39. Враховуючи норми частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини встановлені у рішеннях суду у справах №925/1874/14, №925/1786/23, №711/802/17 не підлягають доказуванню під час розгляду цієї справи.

Перелік обставин, які є предметом доказування у справі.

40. Предметом позову є майнова вимога позивача до відповідача про стягнення збитків.

41. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує завдання її збитків у зв`язку з вилученням майна на підставі рішення суду. 

42. Відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

43. Предметом доказування у справі є обставини завдання позивачу майнової шкоди; розмір завданої шкоди; причинно-наслідковий зв`язок між фактом заподіяння шкоди та діями, рішеннями відповідача; порушення суб`єктивного права, за захистом якого позивач звернулася до суду.

Перелік доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі. 

44. На підтвердження обставин, які є предметом доказування позивач подала письмові докази, зокрема: 

- Копію договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 20.01.2014, відповідно до якого позивач придбала у відповідача нежитлову будівлю літ. «Б-І, б, б`» загальною площею 212,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Продаж вчинено за 524900 грн; (а.с. 11-12 том 2)
- Копію Висновку про вартість майна (звіт про оцінку ринкової вартості об`єкта нерухомості), відповідно до якого вартість нежитлової будівлі літ. «Б-І, б, б`» загальною площею 212,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 станом на 05.08.2022 становить 3740000 грн; (а.с. 13 том 1, 173-202)
- Копію Інвентаризаційної справи №5217 на будинок АДРЕСА_1 ; (а.с.169-172 том 1)
- Копію платіжних інструкцій про сплату 3740000 на користь ТОВ «АВТ-Комфорт» в якості відшкодування збитків на виконання рішення Господарського суду Черкаської області від 29.02.2024 у справі №925/1786/24; (а.с. 7-20 том 2)

45. Відповідач на спростування доводів позивача доказів не подав. 

46. На виконання ухвали суду про витребування у сторін первинних документів про фізичний стан об`єкт станом на січень-жовтень 2014 та поліпшення, які були здійснені позивачем відповідач подав копії письмових доказів, зокрема:

- Договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 20.01.2014; (а.с. 73-75 том 2)
- Заяву ФОП Гурби Н.О. про включення нежитлової будівлі до переліку об`єктів, що підлягають приватизації від 17.12.2012; (а.с. 76 том 2)
- Рішення Черкаської міської ради про затвердження висновку СОД про вартість об`єкта комунального майна від 22.01.2013 № 57; (а.с. 77 том 2)
- Наказ Департаменту економіки та розвитку ЧМР від 20.02.2014 № 45 про звершення приватизації об`єкта комунального майна; (а.с. 78 том 2)
- Свідоцтво про право власності Черкаської міської ради на нежитлову будівлі літ. «Б-І, б, б`» загальною площею 212,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Фрунзе, 65/2 від 19.12.2013; (а.с. 79 том 2)
- Копію Інвентаризаційної справи №5217 на будинок №65/2 по вул. Фрунзе у м. Черкаси; (а.с. 80-82 том 2)
- Рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 23.02.2006 № 180 про передачу на баланс управління власністю міста нежитлової будівлі по вул. Фрунзе, 65; (а.с. 83 том 2)
- Рішення Черкаської міської ради від 31.01.2006 № 9-25 про виведення будівлі басейну зі складу виховного закладу №50 та зміну її статусу; (а.с. 86 том 2)
- Висновок про вартість майна станом на 30.11.2012; (а.с.87-88 том 2)
- Наказ Департаменту містобудування ЧМР від 19.02.2013 № 678-а про присвоєння та зміну нумерації будинків та споруд на території м. Черкаси; (а.с. 91 том 2)
- Звіт про незалежну оцінку об`єкта приватизації від 28.12.2012; (а.с. 93-116 том 2)
- Договір оренди нежитлового приміщення №1066 від 01.07.2005; (а.с. 121-124 том 2)
- Договір про внесення змін до договору оренди від 01.07.2005; (а.с. 91-92 том 2)
- Лист Управління власністю міста від 11.08.2005 про надання згоди ФОП Гурбі Н.О. на виконання робіт з капітального ремонту орендованого приміщення; (а.с. 124 том 2)
- Договори підряду укладені ФОП Гурбою Н.О. з підрядниками та локальні кошториси на виконання будівельних робіт; (а.с. 125-156 том 2)
- Висновок незалежного аудитора щодо вартості здійснених поліпшень орендованого майна від 08.02.2012, за змістом якого у листопаді-грудні 2010 та січні 2012 ФОП Гурба Н.О. здійснила поліпшення орендованого майна вартістю 160850,00 грн. (а.с. 152-154 том 2)

47. З метою визначення ринкової вартості об`єкта нерухомого майна суд ухвалив призначити у справі оціночно-будівельну експертизу. За наслідками експертизи судовий експерт Шишко Г.О. склала висновок №16/25-ЕД/1.1 від 04.03.2026, відповідно до якого ринкова вартість нерухомого майна – нежитлової будівлі літ. «Б-І, б, б`» загальною площею 212,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Фрунзе, 65/2 станом на 02.10.2024, виходячи з фізичного стану об`єкта станом на січень-жовтень 2014 року становить 3807270,00 грн з урахування ПДВ. (а.с. 215-245 том 2)

48. Відповідно до частини першої та другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

49. Відповідно до частини 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

50. На підставі поданих сторонами доказів, можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Подані сторонами докази суд визнає належними. (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України "Належність доказів"). 

51. На підтвердження обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, сторони подали письмові докази, які є належним засобом доказування обставин, що є предметом доказування у справі. Суд не встановив, що докази подані сторонами отримані з порушенням закону. Докази, подані сторонами, суд визнає допустимими. (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України "Допустимість доказів"). 

52. Подані сторонами докази, на переконання суду, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Докази, подані сторонами, суд визнає достовірними. (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України "Достовірність доказів"). 

53. З огляду на відсутність у справі доказів, які б водночас доводили та спростовували одні й ті ж обставини, суд не наводить у рішенні суду мотивів визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі. (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України "Вірогідність доказів")

Обставини, визнані судом встановленими.

54. Враховуючи обставини, які не підлягають доказуванню у справі, належність, допустимість та достовірність доказів, поданих учасниками справи, оцінивши зібрані у справі докази в цілому та кожен доказ окремо, суд визнає встановленими наступні обставини:

- У 2005 році позивач та Управління власністю міста Виконавчого комітету Черкаської міської ради уклали договір оренди нежитлового приміщення площею 213,2 кв. м. по вул. Фрунзе, 65 у м. Черкаси;

- У 2006 році Черкаська міська рада ухвалила рішення, яким вивела приміщення зі складу виховного закладу, змінила його статус та включила до переліку об`єкті, що підлягають приватизації;

- У 2006 році Виконавчий комітет Черкаської міської ради ухвалив рішення, яким передав приміщення на баланс управління власністю міста;

- У листопаді-грудні 2010 та січні 2012 позивач здійснила поліпшення орендованого майна вартістю 160850,00 грн. 

- У 2012 позивач звернулася до Департаменту економіки з заявою про включення приміщення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації;

- У 2014 приватизацію приміщення завершено;

- 20.01.2014 року позивач та відповідач уклали договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. «Б-І, б, б`» загальною площею 212,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі – нежитлова будівля). Продаж вчинено за 524900 грн;

- 28.10.2014» позивач внесла нежитлову будівлю до статутного капіталу ТОВ «АВТ-Комфорт

- 29.01.2015 Господарський суд Черкаської області ухвалив рішення суду у справі №925/1874/14, яким визнав незаконним та скасував рішення Черкаської міської ради про виведення приміщення зі складу дошкільного виховного закладу та зміну його статусу та включення його до переліку об`єктів, що підлягаю приватизації. Суд також визнав недійсним договір купівлі-продажу приміщення укладений позивачем та відповідачем;

- 24.04.2015 ОСОБА_1 та ТОВ «АВТ-Комфорт» уклали договір позики, за яким ОСОБА_1 передала ТОВ «АВТ-Комфорт» позику в розмірі 300000 грн. У зв`язку з порушенням ТОВ «АВТ-Комфорт» умов повернення позики ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.07.2015 у справі №711/4944/15ц затверджено мирову угоду між сторонами, на підставі якої ОСОБА_1 набула право власності на нежитлову будівлю

- ОСОБА_1 внесла нежитлову будівлю до статутного капіталу ТОВ «Форест Хілл»

- 25.01.2017 у зв`язку з виходом зі складу учасників ТОВ «Форест Хілл» ОСОБА_1 набула право власності на нежитлову будівлю;

- нежитлову будівлю витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Черкаси в особі Черкаської міської ради на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.10.2017 у справі №711/802/17;

- ТОВ «АВТ-Комфорт» відшкодувало ОСОБА_1 3740000 грн збитків на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.12.2022

- позивач відшкодувала ТОВ «АВТ-Комфорт» 3740000 грн збитків на підставі рішення Господарського суду Черкаської області від 29.02.2024 у справі №925/1786/23.

Право, яке застосував суд.

55. Згідно з частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

56. Відповідно до частини 4 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

57. Відповідно до частини першої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

58. За частиною другою статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) .

59. При вирішенні спорів про відшкодування збитків доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією і негативними наслідками. Обов`язок доказування розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди.

60. Загальні положення про відшкодування шкоди у частині першій статті 1166 ЦК України також закріплюють принцип повного відшкодування збитків.

61. Разом з тим за принципом змагальності сторін в господарському процесі тягар доказування розміру збитків цілком покладається на сторін

62. Розмір збитків у кожній конкретній справі визначається окремо з урахуванням індексу інфляції, добросовісної поведінки сторін та іншого на підставі вимог і заперечень сторін, а також наданих ними доказів.

63. Як зазначено вище, стаття 22 ЦК України, до якої відсилає частина перша статті 661 цього Кодексу, під збитками визначає реальні збитки та упущену вигоду. Тобто вартість збитків не є тотожною дійсній вартості нерухомого майна.

64. Відповідно до частини третьої статті 623 ЦК України збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора в місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

65. Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

66. Відповідно до частини 1 статті 658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

67. Відповідно до частини 1 статті 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

68. В силу приписів пунктів 2, 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України до загальних засад цивільного законодавства віднесено зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, а також справедливість, добросовісність та розумність.

69. Відповідно до цих принципів норми цивільного права забезпечують власникам можливість стабільного (сталого) здійснення власницьких повноважень і правовий захист від дій щодо безпідставного позбавлення особи свого майна, що мають розглядатися як правові засоби утвердження поваги і непорушності права власності.

70. Загальна засада справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства передбачає правило, за яким кожен учасник цивільних правовідносин при здійсненні своїх суб`єктивних прав не повинен порушувати інтереси інших осіб чи суспільних інтересів (зловживати правом). Саме меті встановлення справедливого і розумного правопорядку повинна слугувати демократична держава.

71. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства передбачає встановлення його нормами рівних умов для участі усіх осіб у цивільних відносинах, закріплення можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу, поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з урахуванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо.

72. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права

73. Вилучення у покупця придбаного майна із-за дій недобросовісного продавця (відповідача), порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтю 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка відповідно до статті 5 цього ж Протоколу, є додатковою статтею Конвенції.

74. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу).

75. Предметом безпосереднього регулювання ст. 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, втручання в право власності добросовісного набувача не може бути правомірним, якщо не буде дотримано принципу пропорційності (балансу суспільних та приватних інтересів). Простіше кажучи, витребування майна в добросовісного набувача можливе лише з одночасним забезпеченням належної компенсації.

76. Таким чином, враховуючи основоположні принципи цивільного та європейського законодавства добросовісний покупець, у якого вилучено майно, має право на отримання належної компенсації.

77. У судовій практиці існують різні підходи щодо застосування статті 661 ЦК України в частині визначення розміру завданих збитків покупцю.

78. Розмір збитків у разі вилучення товару за рішенням суду визначається судом за правилами частини третьої статті 623 ЦК України: якщо вимога кредитора не була задоволена боржником добровільно, то збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували у місці, де зобов`язання має бути виконане, на день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення, керуючись при цьому загальними принципами повного відшкодування збитків, справедливості, добросовісності та розумності.

79. У постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі № 6-1376цс16 зроблено висновок, що покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

80. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 640/14719/15-ц (провадження № 61-18323св18) зроблено висновок, що вартість спірного майна визначається погодженням сторін, а за його відсутності - дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості (аналогічні висновки зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постановах від 31 травня 2021 року у справі № 127/6582/16-ц (провадження № 61-2724св21), від 06 жовтня 2021 року у справі № 460/2694/17 (провадження № 61-6146св21)).

81. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 335/7363/15-ц зроблено висновок, що позивачка є добросовісним набувачем майна, а тому відповідачка має відшкодувати збитки відповідно до статті 661 ЦК України в сумі, отриманій нею від позивачки за договором купівлі-продажу спірної квартири, а саме 156 000 грн (аналогічні висновки зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 206/1193/16-ц (провадження № 61-30679св18), в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 520/6824/18 (провадження № 61-7468св21), у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22 травня 2019 року у справі № 711/10437/17 (провадження № 61-43157св18)).

82. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/1573/18 зазначено, що в обґрунтування розміру збитків позивач послався на те, що реальна вартість втраченого (вилученого) майна складається із суми, сплаченої за договором купівлі-продажу (225 000 грн) з урахуванням інфляційної складової, яка за весь час прострочення становить 782 122, 50 грн, а також 3 % річних у розмірі 79 187,67 грн.

83. Відповідно до висновку щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/1573/18 у статті 661 ЦК України законодавець закріпив право покупця вимагати від продавця відшкодування збитків, завданих продавцю евікцією товару. При цьому спеціальних правил щодо визначення складу та розміру таких збитків стаття 661 ЦК України не містить, фактично відсилаючи до загальних приписів статей 22 і 623 ЦК України.

84. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2023 року у справі №369/6092/20 зроблено висновок про те, що суд має підстави визначити розмір збитків саме за правилами другого речення частини третьої статті 623 ЦК України, якщо на момент ухвалення рішення відповідні ціни істотно зросли порівняно із датою подачі позову. Але застосування цього правила здійснюється не за ініціативою суду (що було б порушенням: принципу диспозитивності процесу), а лише за позовом кредитора (позивача). У цій справі суд виснував, що продавець квартири, повинен відшкодувати покупцю збитки у вигляді дійсної вартості майна, а саме у розмірі ринкової вартості квартири, яка підтверджується звітом про оцінку вартості нерухомого майна.

Посилання касаційної скарги на те, що договори купівлі-продажу спірної квартири, укладені між ОСОБА_6 і ОСОБА_2 та між ОСОБА_2 і ОСОБА_1, не були визнані недійсними, є безпідставними, так як у статті 661 ЦК України законодавець закріпив право покупця вимагати від продавця відшкодування збитків, завданих продавцю вилученням майна, оскільки постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року у справі № 754/11747/18 спірну квартиру витребувано із чужого незаконного володіння позивачки, тому саме з ОСОБА_2 підлягають стягненню відповідні збитки. Визнання зазначених відповідачкою правочинів недійсними законом у цій ситуації не вимагається, так як це є неефективним способом судового захисту.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не з`ясував вартість спірного майна та розмір збитків, завданих позивачці, оскільки позивачка відповідно до договору купівлі-продажу спірної квартири придбала її за 150 353 грн, проте з відповідачки просить стягнути 1 930 034,74 грн, спростовуються висновком суду про те, що розмір збитків у разі вилучення товару за рішенням суду визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували у місці, де зобов`язання має бути виконане, на день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. 

85. Приписи частини третьої статті 623 ЦК України конкретизують загальний принцип повного відшкодування (частина третя статті 22 ЦК України), а тому є цілком справедливими й для будь-яких інших правовідносин, крім зобов`язальних. Адже в будь-якому випадку йдеться про те, що кредитор має отримати рішення про присудження відшкодування, реальна грошова цінність якого є адекватною економічній ситуації в суспільстві та цінності відповідних матеріальних благ на момент ухвалення судом відповідного рішення. При ухваленні рішення про стягнення збитків суд має найбільш повно відновити порушене право кредитора. Тому суд має підстави визначити розмір збитків саме за правилами другого речення частини третьої статті 623 ЦК України, якщо на момент ухвалення рішення відповідні ціни істотно зросли порівняно із датою подання позову. Але застосування цього правила здійснюється не за ініціативою суду (що було б порушенням принципу диспозитивності процесу), а лише за позовом кредитора (позивача).

86. Розмір збитків у разі вилучення товару за рішенням суду визначається судом за правилами частини третьої статті 623 ЦК України: якщо вимога кредитора не була задоволена боржником добровільно, то збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували у місці, де зобов`язання має бути виконане, на день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення, керуючись при цьому загальними принципами повного відшкодування збитків, справедливості, добросовісності та розумності.

87. У справі № 916/1573/18 (постанова Верховного Суду від 09.06.2019), задовольняючи позов частково, суд першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що продавець (відповідач) зобов`язаний відшкодувати покупцеві (позивач) завдані збитки, оскільки продана за договором купівлі-продажу будівля дитячого табору була вилучена у позивача на підставі рішення суду, і судовими рішеннями, що набрали законної сили встановлено, що позивач не знав та не міг знати про наявність підстав, які виникли до продажу будівлі відповідно до договору купівлі-продажу. При цьому обставини, які відповідно до ч. 2 ст. 660 Цивільного кодексу України, звільняють від відповідальності продавця, судом не встановлено. Встановивши наявність у діях відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення, суди дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову і стягнення з продавця нерухомого майна на користь покупця вартості придбаного нерухомого майна, що була сплачена на підставі укладеного сторонами договору купівлі-продажу.

88. При цьому, враховуючи обставини, встановлені судами у даній справі, завдані покупцю збитки є втратами, які за розміром є більшими, ніж сума сплачена за договором купівлі-продажу, оскільки купівельна вартість коштів зменшилась, у зв`язку з чим обсяг збитку покупця необхідно визначити з урахуванням установленого індексу інфляції. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції.

89. Враховуючи положення ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України, якими закріплено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, при цьому судами встановлено, що збитками є грошовий еквівалент вартості вилученого майна, а також аналізуючи зміст ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, що відповідає основним засадам справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства, при цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено, необхідно дійти висновку про те, що недобросовісний продавець відшкодовує збитки (грошові кошти), завдані добросовісному покупцю, з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, що відповідатиме конвенційному принципу пропорційності.

90. Велика Палата Верховного Суду у пункті 63 постанови від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц звертає увагу на те, що Цивільний кодекс України визначає механізм повного відшкодування заподіяних кінцевим набувачам збитків. Кінцеві набувачі, із власності яких витребовуються земельні ділянки, також не позбавлені можливості відновити їхні права на підставі частини першої статті 661 ЦК України, пред`явивши вимогу до осіб, в яких вони придбали ці ділянки, про відшкодування збитків.

91. Велика Палата Верховного Суду у пункті 93 постанови від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, виснувала, що покупець із власності якого витребовується земельна ділянка, не позбавлений можливості відновити своє право, пред`явивши вимогу до продавця, в якої він придбав цю ділянку, про відшкодування збитків на підставі статті 661 ЦК України. Аналогічне право може реалізувати і продавець, який раніше придбав цю земельну ділянку, пред`явивши відповідну вимогу до первинного продавця земельної ділянки. Вказане відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510цс15.

92. Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

93. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною (частина 2 статті 216 Цивільного кодексу України).

94. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи (частина 3 статті 140 Конституція України).

95. Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні».

96. Відповідно до частини 1 статті 77 Закону України «Про місцеве самоврядування» шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

97. Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

98. Відповідно до частини 1 та 2 статті 11 Закону України «Про місцевого самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Висновок суду про порушення, не визнання або оспорення права чи інтересу, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку. 

99. Передумовою спору є майнова вимога позивача до відповідача про відшкодування збитків.

100. Причиною виникнення спору є укладення сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна, відчуження цього майна позивачем та подальше його витребування у кінцевого набувача на підставі рішення суду на користь відповідача.

101. Звертаючись з позовом позивач прагне відшкодувати заподіяні їй збитки, які полягають у вартості придбаного та згодом відчуженого нею майна. Позивач доводить, що відшкодувала збитки особі, якій відчужила майно, яка в свою чергу відшкодувала їх кінцевому набувачу, у якого майно було витребувано.

102. Обґрунтовуючи розмір збитків, у позовній заяві та згодом у заяві про збільшення розміру позовних вимог з урахуванням висновку експерта позивач стверджує, що розмір заподіяних їй збитків дорівнює ринковій вартості майна станом на день звернення з позовом до відповідача.

103. Суд установив, що з 2005 року позивач на праві оренди користувалася нерухомим майном комунальної власності для здійснення підприємницької діяльності, а згодом придбала його для цієї ж мети. З огляду на вказане суд визнає необґрунтованими твердженням відповідача про непідвідомчість цього спору господарському суду з огляду на суб`єктний склад сторін. 

104. Той факт, що договір оренди нерухомого майна укладений від імені відповідача Управлінням власністю міста, а договір купівлі-продажу Департаментом економіки та розвитку не змінює власника комунального майна, яким є територіальна громада міста від імені та в інтересах якої діє її представницький орган – Черкаська міська рада.

105. Юридичні особи, а саме виконавчий комітет, департаменти, управління тощо утворені відповідачем у організаційно-правовій формі органу місцевого самоврядування не нівелюють їх єдності, підзвітності, підпорядкованості та підконтрольності відповідачу як представницькому органу місцевого самоврядування територіальної громади міста Черкаси.

106. Множинність утворених юридичних осіб не може бути перешкодою у доступі позивачу до правосуддя у спорі з органом місцевого самоврядування про відшкодування збитків, які відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету.

107. Придбавши нерухоме майно у відповідача, позивач відчужила його, внісши до статутного капіталу створеного нею господарського товариства. З метою забезпечення виконання зобов`язання за договором позики товариство передало майно в іпотеку фізичній особі, яка згодом звернула на нього стягнення та внесла як внесок у статутний капітал юридичної особи. У зв`язку з виходом зі складу учасників юридичної особи фізична особа знову набула права власності на це майно.

108. Майно на підставі рішення суду витребувано у фізичної особи на користь відповідача. Підставою витребування майна послугувало визнання судом недійсним договору-купівлі продажу цього майна укладеного сторонами цієї справи. Підставою визнання недійсним договору є невідповідність його змісту вимогам закону, оскільки об`єктом продажу було майно, що не підлягало приватизації (майно закладу освіти).

109. На виконання рішення суду позивач відшкодувала збитки господарському товаристві, до статутного капіталу якого внесла нерухоме майно, у розмірі його вартості визначеної суб`єктом оціночної діяльності на момент звернення з позовом.

110. За вказаних обставин, позивач вважає, що їй завдано збитків у розмірі ринкової вартості майна, яке вона придбала, а згодом відчужила. 

111. Однією із загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

112. Передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

113. Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором. Одним із способів судового захисту порушеного права або інтересу є відшкодування збитків. 

114. Звертаючись з позовом, позивач просить суд при вирішенні спору застосувати до правовідносин сторін аналогію закону, а саме за аналогією до правовідносин сторін застосувати норми статті 661 Цивільного кодексу України. 

115. Згідно з частиною першою статті 661 Цивільного кодексу України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

116. Вирішуючи можливість застосування цієї норми за аналогією до правовідносин сторін суд враховує, що ця норма регулює відносини, що виникають між продавцем та покупцем товару. Передумовою її застосування є вилучення у покупця майна за рішенням суду на користь третьої особи, яка має речові чи інші права щодо майна. Визнання недійсним при цьому договору купівлі-продажу не вимагається, оскільки це не є ефективним способом захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.07.2023 року у справі №369/6092/20).

117. На переконання суду норма статті 661 Цивільного кодексу України підлягає застосуванню у сукупності з нормою статті 658 цього ж кодексу, за змістом якої право продажу товару належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. 

118. Нормами статті 660 Цивільного кодексу України визначено, що якщо третя особа на підставах, що виникли до продажу товару, пред`явить до покупця позов про витребування товару, покупець повинен повідомити про це продавця та подати клопотання про залучення його до участі у справі. Продавець повинен вступити у справу на стороні покупця. Якщо покупець не повідомив продавця про пред`явлення третьою особою позову про витребування товару та не подав клопотання про залучення продавця до участі у справі, продавець не відповідає перед покупцем, якщо продавець доведе, що, взявши участь у справі, він міг би відвернути відібрання проданого товару у покупця. Якщо продавець був залучений до участі у справі, але ухилився від участі в її розгляді, він не має права доводити неправильність ведення справи покупцем.

119. Тлумачення вказаних норм закону свідчить про те, що положення статті 661 ЦК України є частиною системи правил про наслідки евікції товару (тобто відсудження у покупця придбаного ним майна, товару на підставі того, що продаж був незаконним).

120. Продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо) (стаття 659 ЦК України).

121. Це зумовлено тим, що продавець повинен мати право продажу товару (стаття 658 ЦК України) і, відтак, гарантувати покупцю чистоту правового титулу, що його покупець набуває за відповідним договором купівлі-продажу. Якщо продавець цього обов`язку не виконує або виконує його неналежно, то для покупця створюється загроза евікції - вилучення речі у титульного володільця третьою особою, що має на цю річ те чи інше право, яке не погашається встановленням нового правового титулу на річ. Таке право може бути як речовим, так і зобов`язальним, але у будь-якому разі повинно передбачати можливість позбавити покупця володіння річчю на користь носія такого права. Віндикація є одним з характерних і найпоширеніших (але далеко не єдино можливим) варіантів евікції речі.

122. Унаслідок евікції покупець позбавляється можливості панування над річчю в обсязі, що набувався ним на підставі відповідного договору купівлі-продажу, або обмежується в такому пануванні. А тому не має значення, чи річ витребувана у набувача (покупця) у цілому, чи він лише позбавився статусу одноосібного власника і натомість став співвласником, речі у певній частці (чи навіть в режимі спільної часткової власності). Відтак, у будь-якому з наведених варіантів є підстави для стягнення збитків із продавця за правилами статті 661 ЦК України.

123. Отже, у статті 661 ЦК України законодавець закріпив право покупця вимагати від продавця відшкодування збитків, завданих покупцю евікцією товару. При цьому спеціальних правил щодо визначення складу та розміру таких збитків стаття 661 ЦК України не містить, фактично відсилаючи до загальних положень статей 22 і 623 ЦК України. 

124. Формуючи висновок про застосування норми статті 661 Цивільного кодексу України Судові палати у цивільних, адміністративних та господарських справах Верховного Суду України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510ц15 встановили, що особа набула права власності на спірну земельну ділянку згідно з договором купівлі-продажу, укладеним між ним як покупцем та іншою особою як продавцем. Суд ухвалив рішення про витребування земельної ділянки з володіння покупця на користь держави в особі Кабінету Міністрів України, який не був стороною договору купівлі-продажу, при цьому питання про компенсацію фізичній особі покупцю не порушував і суд такого питання не вирішував.

З урахуванням наведеного Верховний Суд України висновував: той факт, що в межах провадження у справі про витребування земельної ділянки суд не вирішив питання про надання покупцю (особі в якої витребувано земельну ділянку) компенсації, не свідчить про порушення принципу «пропорційності» при задоволенні позову прокурора про повернення в державну власність земельної ділянки, яка вибула з такої власності незаконно, оскільки покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 ЦК України.

125. У цій справі суд установив, що нерухоме майно не було витребувано у позивача. У останнього набувача майно не було витребувано на користь третьої особи у порядку евікції.

126. З огляду на вказане норми статті 661 Цивільного кодексу України, на переконання суду, до правовідносин сторін застосуванню не підлягають а ні безпосередньо, а ні за аналогією.

127. Черкаська міська рада була і залишається власником цього майна. Витребування майна від останнього набувача відбулося не з підстав відсутності у ради права власності на це майно, а у зв`язку з продажем майна, яке не підлягало приватизації (майно закладу освіти), що й послугувало підставою для визнання договору купівлі-продажу майна, укладеного сторонами цієї справи, недійсним.

128. Вказане відповідає усталеній судовій практиці Верховного Суду, що містить висновки про застосування інституту віндикації майна (стаття 387 ЦК України). 

129. Позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.

130. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.

131. Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив. (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38-39), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168).

132. Отже, якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред`являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом. 

133. Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння. Метою такого позову є повернення об`єкта права власності у володіння власника. Віндикаційний позов подається власником або титульним володільцем; стосовно індивідуально визначених речей; зміст позову становить вимога про повернення речі; річ перебуває у володінні іншої особи (відповідача); річ перебуває в чужому володінні незаконно.

134. На відміну від норм частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України норми глави 29 ЦК (Захист права власності) є спеціальними. У них закріплено основні способи захисту права власності, що можуть застосовуватися власником майна, зокрема з метою повернення майна в натурі, переданого за недійсним правочином (наприклад, віндикація).

135. Стаття 330 Цивільного кодексу України чітко розмежовує випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, від випадків, коли має заявлятися позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. 

136. Якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред`являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом. 

137. Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то слід визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді.

138. Статтею 216 Цивільного кодексу України встановлені правові наслідки недійсності правочину, за змістом абзацу другого частини першої якої у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Можливість відшкодування вартості того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування можлива лише в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі.

139. Частиною другою ціє ж статті також передбачено можливість відшкодування збитків, зокрема, якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

140. Застосування реституції та повернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення статті 216 ЦК є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача). У разі задоволення віндикаційного позову суд повинен вирішити питання про відшкодування добросовісному набувачеві понесених ним витрат на придбання майна. Такі витрати має бути стягнено зі сторони, яка отримала кошти за недійсним правочином, або з особи, яка є винною в недійсності правочину.

141. У доктрині процесуального права як предмет позову розуміють певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підставами ж позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17). 

142. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).

143. У цій справі суд встановив, що договір купівлі-продажу, укладений сторонами, визнаний недійсним рішенням суду, що набрало законної сили. Підставою його недійсності є невідповідність його змісту вимогам закону. 

144. Позивач, як сторона, правочину вправі звернутися до відповідача з вимогою про застосування наслідків недійсності правочину та вимагати повернення у натурі все, що він отримав на виконання цього правочину. 

145. Позивач також вправі вимагати у відповідача відшкодування збитків, зокрема, якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину йому завдано збитків та моральної шкоди, за умови доведення вини відповідача. 

146. З огляду на вказане норми статті 661 Цивільного кодексу України, на переконання суду, до правовідносин сторін застосуванню не підлягають а ні безпосередньо, а ні за аналогією. 

147. До правовідносин сторін застосуванню підлягають норми статті 216 Цивільного кодексу України, що регулюють наслідки недійсності правочину.

148. Відповідно до частини 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 

149. Визначення відповідача, предмета та підстав позову є правом позивача. Натоміть установлення належності відповідача й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи. 

150. Підстави позову — це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову — це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

151. У господарському процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia». Активна роль суду проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі й застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Принцип «jura novit curia» застосовується у випадку, коли позивач обґрунтовує свій позов саме такими обставинами, проте помилково посилається на певні норми права. Але застосування судом цього принципу не є безмежним.

152. Принцип «jura novit curia», з одного боку, підлягає безумовному застосуванню: суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов, незалежно від посилань позивача. З другого боку, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. У таких умовах слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін. Сторін не можна позбавляти права на аргументування своєї позиції й надання доказів в умовах нової кваліфікації судом правовідносин (рішення Європейського суду з прав людини від 14 січня 2021 року у справі «Гусєв проти України» (скарга № 25531/12)). (Постанова Верховного Суду від 2 листопада 2022 року у справі № 685/1008/20).

153. У цій справі вимоги про застосування наслідків недійсності правочину позивач не заявляв та не вимагав повернення усього одержаного відповідачем за правочином. Їх встановлення вимагає подання доказів виконання договору позивачем та сплати за майно. Застосування наслідків недійсності також пов`язане із встановленням строку позовної давності звернення до суду з такою вимогою. У цій справі позивач також не обґрунтовував завдання йому збитків внаслідок визнання недійсним договору купівлю-продажу та вини відповідача у цій обставині. 

154. У зв`язку з цим суд не застосовує під час вирішення спору принцип «jura novit curia», не здійснює самостійної кваліфікації правової природи відносин між позивачем та відповідачем та самостійно не застосовує до спірних правовідносин норми права, які на його переконання, підлягають застосуванню.

155. З урахуванням предмета та підстав позову вимогу позивача до відповідача про відшкодування 3807270 грн збитків суд визнає необґрунтованою та доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Розподіл судових витрат.

156. Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

157. Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 

158. Оскільки у позові позивачу відмовлено судовий збір у розмірі 57109,05 грн, сплачений за подання позовної заяви з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд покладає на позивача.

Керуючись статтями 14, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові Фізичної особи-підприємця Гурби Наталії Олександрівни до Черкаської міської ради відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного рішення суду: 04.09.2026

Суддя А.І. Гладун