ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2026  м.Дніпро Справа № 904/2975/25
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),
суддів: Чус О.В., Кощеєва І.М.
при секретарі судового засідання Скородумовій Л.В.

Представники сторін в судове засідання не з`явились про дату час та місце судового засідання були повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025р. (Суддя Євстигнеєва Н.М. Повне рішення складено – 17.09.2025р.) у справі №904/2975/25.
За позовом Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради, м. Дніпро
до Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова", м. Дніпро
про стягнення 3 494 824,41грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, у якому просило стягнути з Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" заборгованість у загальному розмірі 3 494 824,41 грн., з яких: основний борг - 2 632 362,09 грн., пеня - 419 628,30 грн., 3% річних - 103 174,44 грн., інфляційні втрати - 339 659,58 грн..
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 1553 про постачання теплової енергії від 07.07.2012 в частині повної та своєчасної оплати за поставлену теплову енергію за період з листопада 2022 року по березень 2025 року.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради основний борг за поставлену теплову енергію у розмірі 2 632 362,09 грн., пеню у розмірі 102 851,07 грн., 3% річних у розмірі 103 174,44 грн., втрати від інфляції у розмірі 339 370,14 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 20 485,04 грн.. Також вирішено повернути позивачу з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 18 882,27 грн.. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що між сторонами укладено договір № 1553 про постачання теплової енергії від 07.07.2012, за умовами якого позивач зобов`язався виробляти та постачати відповідачу теплову енергію, а відповідач - одержувати теплову енергію та сплачувати її вартість. Суд кваліфікував правовідносини сторін як такі, що виникли з договору постачання енергетичними ресурсами через приєднану мережу (ст. 714 ЦК України), до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та договір поставки. Суд встановив, що відповідач не виконав зобов`язання з оплати поставленої теплової енергії за період з листопада 2022 року по березень 2025 року на загальну суму 2 632 362,09 грн., жодних доказів оплати не надав, у зв`язку з чим вимога про стягнення основного боргу визнана обґрунтованою. Вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 103 174,44 грн. задоволено повністю, інфляційних втрат - частково у розмірі 339 370,14 грн. (з урахуванням заокруглення індексу споживчих цін до десяткового числа після коми). Щодо пені суд першої інстанції застосував Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким заборонено нарахування та стягнення неустойки за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги на період дії карантину та протягом 30 днів з дня його відміни (до 30.07.2023), у зв`язку з чим відмовив у стягненні пені за зобов`язаннями, що виникли з листопада по грудень 2022 року, та здійснив перерахунок пені за зобов`язаннями січня - березня 2023 року з початком нарахування з 31.07.2023. Крім того, суд на підставі ст. 551 ЦК України зменшив розмір пені на 50%, зазначивши, що розмір заявлених нарахувань (пені, 3% річних, інфляційних втрат у загальному розмірі 862 462,32 грн.) складає 32,8% суми основного боргу, та з урахуванням компенсаційного характеру неустойки визнав за можливе зменшити пеню до 102 851,07 грн.. Щодо позовної давності суд дійшов висновку, що позивач не пропустив строк позовної давності за вимогами про стягнення пені, оскільки такий строк продовжується на період дії карантину та зупиняється на строк дії воєнного стану.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, через систему "Електронний суд", з апеляційною скаргою звернулось Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025 у справі №904/2975/25 в частині відмови в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» (ЄДРПОУ 14308368) про стягнення пені в сумі 316 777,23 грн.. (триста шістнадцять тисяч сімсот сімдесят сім гривень, 23 коп.) і ухвалити нове рішення про стягнення з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» (ЄДРПОУ: 14308368) на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради пені в розмірі 419 628,30 грн.. (чотириста дев`ятнадцять тисяч шістсот двадцять вісім гривень, 30 коп.). 
Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» (ЄДРПОУ: 14308368) на користь Комунального підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради незадоволену суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви до Господарського суду Дніпропетровської області у розмірі 23 055,62 грн.. (двадцять три тисячі п`ятдесят п`ять гривень, 62 коп.) 
Стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» (ЄДРПОУ 14308368) на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради суму понесених судових витрат за подання цієї апеляційної скарги у розмірі 5 701,99 грн.. (п`ять тисяч сімсот одна гривня, 99 коп.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», оскільки встановлена цим Законом заборона нарахування та стягнення неустойки стосується виключно несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Предметом розгляду справи були відносини з постачання теплової енергії до нежитлових будівель відповідача (адміністративно-побутових обслуговуючого призначення), розташованих за адресами: м. Дніпро, вул. Криворізька, буд. 22-Ж, 22-Д, 22. Між сторонами укладено договір постачання теплової енергії, а не договір про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», теплова енергія є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу. Тарифи, застосовані при розрахунках з відповідачем, належать до категорії «інші споживачі (крім населення)». Сам суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні встановив, що між сторонами укладено договір постачання енергетичними ресурсами через приєднану мережу, до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та договір поставки. Отже, відповідач отримує теплову енергію як товарну продукцію і не є споживачем житлово-комунальної послуги, а тому дія зазначеного Закону на спірні правовідносини не розповсюджується.
Крім того, апелянт зазначає, що станом на дату звернення до суду із позовною заявою жодних законодавчо встановлених обмежень для нарахування пені не існувало. Під час дії заборони позивач не здійснював нарахування та стягнення пені відповідачу; таке нарахування здійснено лише після скасування заборони. Сам суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що заборона тривала до 30.07.2023, що свідчить про її «не дію» станом на день подання позову.
Щодо зменшення розміру пені на 50% на підставі ст. 551 ЦК України апелянт наводить такі доводи. По-перше, ступінь виконання зобов`язання свідчить про відсутність підстав для зменшення: заборгованість з основного боргу за період з листопада 2022 по березень 2025 року не була сплачена навіть частково, відповідач не навів обґрунтування наявності обставин, які б суттєво перешкоджали здійснити своєчасну оплату, що встановлено самим судом першої інстанції.
По-друге, суд невірно обчислив співвідношення нарахувань та основного боргу. Суд зазначив, що розмір заявлених нарахувань (пені, 3% річних, інфляційних втрат у загальному розмірі 862 462,32 грн.) складає 32,8% суми основного боргу, однак при цьому сам же вказав, що при вирішенні питання про зменшення пені слід брати до уваги саме співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Розмір пені (419 628,30 грн.) складає лише 15,9% суми основного боргу (2 632 362,09 грн.), що не може визнаватися надмірним або каральним. Таким чином, суд невірно обчислив відсоток через неправильно взяті в розрахунок величини та не з`ясував наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків.
По-третє, судом не досліджено об`єктивних та фактичних обставин, які б свідчили про наявність підстав для зменшення пені. Відповідачем не було заявлено клопотання про зменшення розміру пені, не надано жодних доказів наявності виняткових обставин. У відзиві відповідач лише посилався на застосування позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки, однак суд встановив, що позовна давність не пропущена. Суд не дослідив дотримання балансу інтересів сторін, чим порушив засаду змагальності, а свої висновки обґрунтував лише посиланням на дискреційні повноваження. Апелянт посилається на правові висновки Верховного Суду (постанови від 31.03.2021 у справі № 910/8698/19, від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19, від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20 та інші), згідно з якими суд, реалізуючи дискреційні повноваження щодо зменшення неустойки, має визначати конкретні обставини справи (ступінь вини боржника, його дії щодо виконання зобов`язання, майновий стан сторін тощо) і не допускати фактичного звільнення від сплати штрафних санкцій без належних правових підстав. Також апелянт посилається на рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 та постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 727/9352/17, згідно з якими зменшення неустойки можливе за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.
Апелянт також зазначає про несприятливі наслідки для КП «Теплоенерго» у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань. Підприємство є комунальним, з основним видом діяльності «Постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря», знаходиться у скрутному фінансовому становищі та є збитковим (збиток за 2024 рік становить 1 082 499 000,00 грн. згідно зі звітом про сукупний дохід). Невиконання споживачами грошових зобов`язань погіршує фінансове становище підприємства, створює нестачу коштів для здійснення поточної діяльності, що може негативно позначитися на якості послуг, спрямованих на соціально-побутову інфраструктуру населеного пункту. Ці обставини не були взяті до уваги судом першої інстанції при встановленні всіх обставин справи щодо майнового стану сторін.
У сукупності встановлених судом обставин (систематичне довготривале невиконання відповідачем зобов`язання, відсутність вжиття жодних заходів до виконання або врегулювання спору, значність прострочення, відсутність обґрунтувань наявності обставин, які перешкоджали виконанню зобов`язання) апелянт вважає, що підстави для зменшення розміру пені, тим більше на 50%, відсутні.
Як підстави для скасування рішення в оскаржуваній частині апелянт посилається на ст. 277 ГПК України та зазначає: не з`ясування обставин, що мають значення для справи (відсутність дослідження виняткових підстав для застосування ст. 551 ЦК України); недоведеність обставин, визнаних судом встановленими (відсутність доказів невиправданості чи неспівмірності розміру пені); невідповідність висновків суду встановленим обставинам (висновок про значне перевищення розміру неустойки за відсутності з`ясування розміру збитків та при арифметично невірному обчисленні відсотка); неправильне застосування норм матеріального права (застосування Закону про COVID-19 до правовідносин, які не є житлово-комунальними послугами, та формальне застосування ст. 551 ЦК України без встановлення виняткових обставин, довільне визначення розміру зменшення на 50% без належного мотивування, що не відповідає вимогам ч. 3 ст. 236 ГПК України щодо вмотивованості судового рішення).

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Державне підприємство "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" не скористалося правом подати відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:
Згідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.10.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.10.2025р. витребувано у Господарського суду Дніпропетровської області матеріали справи №904/2975/25. Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025р. у справі №904/2975/25 до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду Дніпропетровської області.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025р. у справі №904/2975/25. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 20.01.2026 об 14:30 годин.
В призначене судове засідання 20.01.2026 з`явився представник КП "Теплоенерго" Дніпровської міської ради та надав власні пояснення щодо вимог апеляційної скарги. Інші представники сторін в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.
Під час проведення судового засідання на території міста Дніпро сигналу повітряної тривоги оголошено не було, у зв`язку з чим колегія суддів констатує відсутність підстав для висновку щодо наявності обставин, що перешкоджають здійсненню правосуддя та розгляду справи у визначений час.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях від 28.10.1998 у справі “Осман проти Сполученого королівства” та від 19.06.2001 у справі “Креуз проти Польщі” Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").
“Розумність” строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі “G. B. проти Франції”), тощо. Отже, поняття “розумний строк” є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (п.51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Колегія суддів звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).
Таким чином, сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі “Цихановський проти України” (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ “Смірнова проти України” (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), “Карнаушенко проти України” (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, згідно з усталеною судовою практикою та позицією ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-от неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
В свою чергу, варто наголосити на тому, що визначення пріоритету на користь неучасті в судовому засіданні у випадку невизнання судом обов`язкової явки представника, не тягне за собою неможливість здійснення розгляду справи, тобто відсутність уповноваженого представника в судовому засіданні не є безумовною підставою для відкладення судового засідання.
До того ж, обставин, що ускладнювали б вирішення відповідного спору за наявними матеріалами судом не встановлено.
Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з огляду на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, зважаючи на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для ухвалення судового рішення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника відповідача .
Колегія суддів перейшла до стадії ухвалення судового рішення оголошення вступної та резолютивної частини якого відбудеться 22.01.2026 о 11:55 год.
22.01.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

07 липня 2012 року між Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради (теплопостачальне підприємство, позивач) та Державним підприємством "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" (споживач, відповідач) укладено договір №1553 про постачання теплової енергії (а.с. 10-13).
За цим договором теплопостачальне підприємство бере на себе зобов`язання виробляти та постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобов`язується одержати теплову енергію та сплатити теплопостачальному підприємству її вартість, за встановленими тарифами (цінами) в терміни та на умовах, передбаченими цим договором (п. 2.1 договору).
За пунктом 3.1 договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах, визначених додатком 1 договору для задоволення наступних потреб:
- опалення - в опалювальний період (175 діб);
- вентиляції - в опалювальний період (175 діб);
- гарячого водопостачання - протягом року (350 діб);
- технологічних потреб відповідно з виробничою програмою споживача.
Обсяг теплової енергії для потреб визначений додатком №1, визначається розрахунковим способом з використання "Норм та вказівок" та є динамічною величиною, яка змінюється під впливом температурних показників та інших суттєвих факторів, які сторони в момент укладення договору не в змозі передбачити. Розрахунок обсягу та вартості теплової енергії наведено у додатку №1, який є невід`ємною частиною договору (п. 3.2 договору).
Фактично отриманий обсяг теплової енергії споживачем від теплопостачального підприємства фіксується сторонами актом здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період, за формою, визначеною сторонами в додатку №3 договору (п. 3.3 договору ).
За умовами пункту 3.5 договору початок та кінець опалювального періоду встановлюється відповідним актом місцевого органу самоврядування.
Зміна обсягів теплової енергії, визначених додатком №1, здійснюється на підставі письмового звернення споживача, при наданні останнім документального підтвердження необхідності таких змін, та оформлюється додатковою угодою (п. 3.9 договору).
Облік споживання теплової енергії споживачем здійснюється за показниками комерційного приладу, встановленого за адресою: вул. Робоча, буд. 166; розрахунковим способом за адресою: вул. Робоча, буд. 75; вул. Робоча, буд. 81; вул. Робоча, буд. 85 (п. 6.2 договору).
Розрахунки між теплопостачальним підприємством та споживачем за договором проводяться виключно у безготівковій формі у національній валюті України - гривні, шляхом перерахування грошових коштів, вказаних у відповідних платіжних документах, на поточні рахунки, зазначені сторонами у розділі 15 договору (п. 6.6 договору).
Згідно пункту 6.7 договору розрахунковим періодом є календарний місяць, за результатами якого підписується акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період (в 2-х примірниках), за формою, визначеною сторонами в додатку №3 договору. Підписаний акт здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період, або його відсутність в порядку п. 4.2., 6.10 договору, є підтвердженням відсутності претензій з боку споживача в частині фактично отриманої кількості теплової енергії.
Пунктом 6.8 договору встановлено, що споживач зобов`язаний не пізніше 15 числа розрахункового періоду здійснити теплопостачальному підприємству авансовий платіж в розмірі 80% від вартості теплової енергії за розрахунковий період, за власним платіжним дорученням з вказаним періодом, за який він сплачується.
Споживач здійснює кінцевий розрахунок за спожиту теплову енергію до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим (п. 6.9 договору).
Тарифи на теплову енергію, що споживається, затверджені Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг України від 30.09.2011 за № 13 (п. 7.1 договору). 
Тариф (з ПДВ) для розрахунків за цим договором складає: теплова енергія для потреб інших споживачів - 890,26грн. за 1 Гкал (без ПДВ), 1 068,31грн. за 1 Гкал (з ПДВ).
Про зміну тарифів споживач повідомляється в порядку, визначеному п. 5.1.7, п. 5.2.3 договору (п. 7.2 договору).
В пункті 9.4.4 договору зазначено, що в разі прострочення споживачем виконання грошового зобов`язання за цим договором, споживач на вимогу теплопостачального підприємства зобов`язаний виплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох відсотків річних, а також пеню за весь час прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Цей договір набуває юридичної сили з моменту його підписання та діє до 07.07.2015, а в частині проведення розрахунків за теплову енергію - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.
Датою підписання цього договору вважається дата, зазначена у правому верхньому куті першої сторінки (п. 11.1 договору).
У разі відсутності письмової заяви однієї із сторін про припинення або зміну його умов за один місяць до закінчення терміну дії, договір вважається продовженим на той самий строк (кількість місяців/днів, визначених у п. 11.1 договору) і на тих самих умовах. Кількість пролонгацій по цьому договору необмежена (п. 11.2 договору).
Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.
В матеріалах справи відсутні докази того, що спірний договір визнавався недійсним в судовому порядку. Жодна із сторін письмово не виявила бажання припинити дію договору. Відтак, договір №1553 від 07.07.2012 був чинним протягом спірного періоду.
У 2018 році сторонами підписано додаткову угоду до договору №1553 від 07.07.2012 про постачання теплової енергії, в якій дійшли згоди змінити первісний номер договору "1553" на новий – "№091553" (а.с. 16 на звороті).
26 жовтня 2018 року між Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради (теплопостачальне підприємство, позивач) та Державним підприємством "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" (споживач, відповідач) укладено додаткову угоду до договору №091553 про постачання теплової енергії о/р № НОМЕР_1 ; 100585 (а.с. 17).
У зв`язку з виникненням обставин, а саме: перепідключення об`єктів соціально-побутового призначення на постачання теплової енергії від котельні по вул. Уральська, 19-К, які впливають на витрати, необхідні для виконання обов`язків за договором про постачання теплової енергії на діючих умовах, відповідно до статей 631, 651, 653 та 654 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 180, 188 Господарського кодексу України, сторони дійшли згоди щодо необхідності внесення змін у додаток №1 до договору "Розрахунок обсягу теплової енергії" та внести відповідні зміни до додатку №2, №3 діючого договору (п. 1 додаткової угоди).
Додаток №1, 2, 3, є невід`ємною частиною цієї додаткової угоди (п. 2 додаткової угоди).
Рішенням Дніпровської міської ради від 19.03.2025 №69/64 "Про затвердження статуту КП "Теплоенерго" у новій редакції" затверджено статут Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради у новій редакції у зв`язку із збільшенням статутного капіталу на 850 740 300,00грн. (а.с. 76-79).
В матеріалах справи наявні розпорядження Дніпровського міського голови про початок та закінчення опалювальних періодів, а саме: 
від 01.11.2022 № 1-1/11-р "Про початок опалювального сезону 2022 - 2023 рр. у м. Дніпрі" (а.с. 75 на звороті);
від 21.03.2023 № 1-21/3-р "Про закінчення опалювального сезону 2022 - 2023 рр. у м. Дніпрі" (а.с. 75);
від 08.11.2023 № 13-8/11-р "Про початок опалювального сезону 2023 - 2024 рр. у м. Дніпрі" (а.с. 74 на звороті);
від 25.03.2024 № 1-25/3-р "Про закінчення опалювального сезону 2023 - 2024 рр. у м. Дніпрі" (а.с. 74);
від 18.10.2024 № 1-18/10-р "Про початок опалювального сезону 2024 - 2025 рр. у м. Дніпрі" (а.с. 73 на звороті);
від 27.03.2025 № 1-25/3-р "Про закінчення опалювального сезону 2024 - 2025 рр. у м. Дніпрі" (а.с. 73).
Тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання затверджені постановою НКРЕКП від 30.11.2020 №2257, а також встановлені рішеннями Виконавчого комітету Дніпровської міської ради №1137 від 29.10.2021, №1157 від 19.11.2021, №802 від 20.09.2022, №2-29/9 від 29.09.2023, №6-24/9 від 24.09.2024.
На виконання зобов`язань за договором КП "Теплоенерго" з листопада 2022 року по березень 2025 року включно, надавало послуги з постачання теплової енергії відповідачу за адресами; м. Дніпро, вул. Криворізька, буд. 22-Ж; м. Дніпро, вул. Криворізька, буд. 22-Д; м. Дніпро, вул. Криворізька, буд. 22.
До матеріалів справи долучено інформацію про використання теплової енергії, будинками за адресами: вул. Криворізька, 22; вул. Криворізька, 22-Д; вул. Криворізька, буд. 22-Ж, згідно архіву приладу обліку за період з 11.2022 по 01.04.2025 (а.с. 60 - 61). В наданій інформації зафіксовано кількість поставленої на житловий будинок теплової енергії - в Гігакалоріях (Гкал) згідно приладу обліку будинку, які (Гкал) в подальшому позивач розподіляє на спірні приміщення відповідача, у відповідності до відомостей (параметрів) нежитлових приміщень відповідача.
КП "Теплоенерго" ДМР суду надано підписані позивачем в односторонньому порядку акти прийому-передачі теплової енергії №100585:
від 30.11.2022 за листопад 2022 року, у кількості 1,03348Гкал, 1,56637Гкал, 13,95971Гкал та 5,19354Гкал теплової енергії, на суму 149 591,27грн.;
від 31.12.2022 за грудень 2022 року, у кількості 16,13293Гкал та 10,22199Гкал теплової енергії, на суму 181 237,00грн.;
від 31.01.2023 за січень 2023 року, у кількості 32,16493Гкал та 9,63499Гкал теплової енергії, на суму 287 448,86грн.;
від 28.02.2023 за лютий 2023 року, у кількості 30,22871Гкал та 8,32154Гкал теплової енергії, на суму 265 101,59грн.;
від 31.03.2023 за березень 2023 року, у кількості 17,00228Гкал та 4,69964Гкал теплової енергії, на суму 149 239,33грн.;
від 30.11.2023 за листопад 2023 року, у кількості 18,3028Гкал та 5,52467Гкал теплової енергії, на суму 99 095,78грн.;
від 31.12.2023 за грудень 2023 року, у кількості 33,25993Гкал та 9,62599Гкал теплової енергії, на суму 166 833,60грн.;
від 31.01.2024 за січень 2024 року, у кількості 35,67493Гкал та 10,55099Гкал теплової енергії, на суму 173 685,03грн.;
від 29.02.2024 за лютий 2024 року, у кількості 27,85945Гкал та 8,50802Гкал теплової енергії, на суму 132 109,93грн.;
від 31.03.2024 за березень 2024 року, у кількості 26,05671Гкал та 8,0685Гкал теплової енергії, на суму 119 785,37грн.;
від 30.11.2024 за листопад 2024 року, у кількості 4,0324Гкал, 22,49802Гкал та 6,72202Гкал теплової енергії, на суму 152 587,60грн.;
від 31.12.2024 за грудень 2024 року, у кількості 29,99293Гкал та 8,43599Гкал теплової енергії, на суму 177 511,18грн.;
від 31.01.2025 за січень 2025 року, у кількості 30,76993Гкал та 7,96899Гкал теплової енергії, на суму 192 977,00грн.;
від 28.02.2025 за лютий 2025 року, у кількості 34,56671Гкал та 10,13254Гкал теплової енергії, на суму 226 811,86грн.;
від 31.03.2025 за березень 2025 року, у кількості 23,75198Гкал та 6,57406Гкал теплової енергії, на суму 158 346,69грн. (а.с. 52 на звороті - 59).
Також позивачем були виставлені рахунки на оплату №100585 на загальну суму 2 632 362,09грн.:
від 30.11.2022 за листопад 2022 року на суму 149 591,27грн.;
від 31.12.2022 за грудень 2022 року на суму 181 237,00грн.;
від 31.01.2023 за січень 2023 року на суму 287 448,86грн.;
від 28.02.2023 за лютий 2023 року на суму 265 101,59грн.;
від 31.03.2023 за березень 2023 року на суму 149 239,33грн.;
від 30.11.2023 за листопад 2023 року на суму 99 095,78грн.;
від 31.12.2023 за грудень 2023 року на суму 166 833,60грн.;
від 31.01.2024 за січень 2024 року на суму 173 685,03грн.;
від 29.02.2024 за лютий 2024 року на суму 132 109,93грн.;
від 31.03.2024 за березень 2024 року на суму 119 785,37грн.;
від 30.11.2024 за листопад 2024 року на суму 152 587,60грн.;
від 31.12.2024 за грудень 2024 року на суму 177 511,18грн.;
від 31.01.2025 за січень 2025 року на суму 192 977,00грн.;
від 28.02.2025 за лютий 2025 року на суму 226 811,86грн.;
від 31.03.2025 за березень 2025 року на суму 158 346,69грн. (а.с. 45-52).
Зазначені акти та рахунки направлені на адресу відповідача (а.с. 35 на звороті - 44). Також в матеріалах справи містяться реєстри вручення рахунків (а.с. 34 на звороті – 35).
Позивачем складено досудову вимогу на суму боргу 2 632 362,09грн. (а.с. 32 на звороті). 
09.05.2025 на адресу відповідача направлено акт звіряння взаємних розрахунків та досудову вимогу (а.с. 33-34). Зазначені документи отримані відповідачем 17.05.2025.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в силу наступного:
Оскільки предметом апеляційного оскарження є рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025 у справі №904/2975/25, яким позов задоволено частково, в частині відмови у стягненні пені в сумі 316 777,23 грн. (213 926,17 грн. -відмова у зв`язку із застосуванням Закону про COVID-19 та 102 851,07 грн. - зменшення пені на 50% на підставі ст. 551 ЦК України), з урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: 7.07.2012 між Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпровської міської ради та Державним підприємством "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" укладено договір № 1553 про постачання теплової енергії, за яким позивач зобов`язався виробляти та постачати відповідачу теплову енергію, а відповідач - одержувати теплову енергію та сплачувати її вартість за встановленими тарифами. Договір був чинним протягом спірного періоду, жодна із сторін письмово не виявила бажання його припинити. У 2018 році сторонами змінено номер договору на «№ 091553», а 26.10.2018 укладено додаткову угоду у зв`язку з перепідключенням об`єктів. Відповідно до п. 6.9 договору, споживач здійснює кінцевий розрахунок за спожиту теплову енергію до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим. Пунктом 9.4.4 договору передбачено обов`язок споживача сплатити пеню за весь час прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. На виконання зобов`язань за договором позивач з листопада 2022 року по березень 2025 року включно надавав послуги з постачання теплової енергії відповідачу за адресами: м. Дніпро, вул. Криворізька, буд. 22-Ж, 22-Д, 22. Факт постачання підтверджується актами прийому-передачі теплової енергії та рахунками на загальну суму 2 632 362,09 грн.. Відповідач в установлений договором строк зобов`язання з оплати не виконав, доказів оплати не надав.
Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтями 216-217, 230-231 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Стаття 549 ЦК України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як зазначено в частині першій ст. 230 та частині шостій ст. 231 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до частини другої ст. 343 ГК України та ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.
В пункті 9.4.4 договору сторони погодили, що в разі прострочення споживачем виконання грошового зобов`язання за цим договором, споживач на вимогу теплопостачального підприємства зобов`язаний виплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, трьох відсотків річних, а також пеню за весь час прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Частиною шостою ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Приписами частини шостої статті 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду, однак його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін.
До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 20.08.2020 у справі № 902/959/19.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.10.2024 у справі №911/952/22 зазначила, що на практиці необхідно розмежовувати механізм (формулу) обчислення пені, який характеризує таку її ознаку, як нарахування за кожен день прострочення (поденне нарахування), та строк нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені), який регулює ч. 6 ст. 232 ГК України. Формулювання, яке містить ч. 3 ст. 549 ЦК України та кореспондуючі їй норми інших нормативних актів, у тому числі умови договору (у разі відображення, зазначення сторонами подібного в договорі), лише вирізняють (ідентифікують) пеню серед неустойки (інших штрафних санкцій) та визначають механізм (формулу) її обчислення, однак жодним чином не стосуються питання щодо граничного строку, за який може бути нарахована пеня.
Якщо умовами укладеного договору сторони передбачили більш тривалий, ніж визначений ч. 6 ст. 232 ГК України, строк нарахування штрафних санкцій (зазначили про їх нарахування до дня фактичного виконання, протягом усього періоду існування заборгованості тощо), то їх нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, установлений договором.
У разі відсутності подібних умов у договорі (використання / зазначення в договорі лише формулювання про нарахування пені "за кожен день прострочення") нарахування штрафних санкцій (зокрема, пені) припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.
Наразі умовами договору визначено, що пеня сплачується за весь час прострочення. Тобто за диспозицією пункту 9.4.4 договору укладеного між сторонами, нарахування не припиняється за період прострочення зобов`язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано, а застосуванню підлягає саме строк, установлений договором.
Позивач нарахував пеню у розмірі 419 628,30грн. за загальний період з 21.12.2022 до 27.05.2025 (по кожному акту - рахунку окремо) (а.с. 64-65). 
При цьому відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
За пунктом 3.1 договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах, визначених додатком 1 договору для задоволення наступних потреб:
- опалення - в опалювальний період (175 діб);
- вентиляції - в опалювальний період (175 діб);
- гарячого водопостачання - протягом року (350 діб);
- технологічних потреб відповідно з виробничою програмою споживача.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу, а споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині того, що теплову енергію Відповідач отримує саме як товар відповідно до приписів Закону України «Про теплопостачання».
Відповідно до умов укладеного Договору та його додатків, достовірність відомостей у яких підтверджена підписами сторін, опалювальні будівлі Відповідача є адміністративно-побутовими обслуговуючого призначення. Також тарифи, які застосовані при розрахунках із Відповідачем відносяться до категорії «інші споживачі (крім населення)».
Відповідно до пунктів 5, 13 частнини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
5) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг;
6) індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;
9) колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги;
13) споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач;
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів виснує, що з Відповідачем укладено договір постачання, за яким він отримує теплову енергію як товарну продукцію і не є споживачем поставленої теплової енергії в розумінні житлово-комунальної послуги.
А тому дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з якою на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, на Відповідача в частині правовідносин, що виникли на підставі Договору купівлі-продажу (постачання) теплової енергії, не розповсюджується.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів виснує, що позивачем правомірно нараховано пеню у розмірі 419 628,30грн. за загальний період з 21.12.2022 до 27.05.2025.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;
Відповідно до пункту 4 частини 1, частини 2 статті 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню
За змістом ст. 14 ГПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини доказами (статті 13, 74 ГПК).
Колегія суддів зауважує, що заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач у своєму відзиві, окрім посилань на сплив строків позовної давності щодо стягнення пені за період листопад 2022 року по березень 2024 року в розмірі 347 779,17 грн. інших доводів не наводив. 
Відповідні висновки суду першої інстанції щодо того, що розмір заявлених нарахувань (пені, відсотків річних, інфляційних втрат у загальному розмірі 862 462,32грн.) складає 32,8% суми основного боргу і це само по собі є підставою зменшення пені на 50% від розміру, яка підлягає до стягнення, визнаються колегією суддів передчасники і такими, що суперечать принципу диспозитивності та фактичним обставинам справи.
На підставі вищевикладеного, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025 у справі №904/2975/25 в частині відмови в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» про стягнення пені в сумі 316 777,23 грн.. підлягає скасування з ухваленням нового рішення про стягнення з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова» пені в повному обсязі в розмірі 419 628,30 грн...
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання позовної заяви у сумі 23 055,62 грн та за подання апеляційної скарги у сумі 5 701,99 грн колегія суддів покладає на відповідача, як на особу, проти якої ухвалено судове рішення.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025р. у справі №904/2975/25 – задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2025р. у справі №904/2975/25 в частині відмови в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» про стягнення пені в сумі 316 777,23 грн. – скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" (ідентифікаційний код 14308368; вул. Криворізька, буд. 1, м. Дніпро, 49047) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (ідентифікаційний код 32688148; просп. Слобожанський, 29, офіс 504, м. Дніпро, 49081) основний борг за поставлену теплову енергію у розмірі 2 632 362,09грн. (два мільйони шістсот тридцять дві тисячі триста шістдесят дві гривні 09коп.), пеню у розмірі 419 628,30 грн. (чотириста дев`ятнадцять тисяч шістсот двадцять вісім гривень 30коп.), 3% річних у розмірі 103 174,44 грн. (сто три тисячі сто сімдесят чотири гривні 44кп.), втрати від інфляції у розмірі 339 370,14 грн. (триста тридцять дев`ять тисяч триста сімдесят гривень 14коп.) та витрати зі сплати судового збору у розмірі 23 055,62 грн. (двадцять три тисячі п`ятдесят п`ять гривень 62 коп.).
Стягнути з Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" (ідентифікаційний код 14308368; вул. Криворізька, буд. 1, м. Дніпро, 49047) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (ідентифікаційний код 32688148; просп. Слобожанський, 29, офіс 504, м. Дніпро, 49081) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 5 701,99 грн.(п`ять тисяч сімсот одна гривня 99 копійок).

Видачу наказів з урахуванням реквізитів доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 16.07.2026

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус