справа № 489/3731/26  провадження №2/489/2351/26

РІШЕННЯ
Іменем України

17 липня 2026 року         м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомленням учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (далі – ТОВ «ФК «Солвентіс») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
встановив:
У квітні 2026 року ТОВ «ФК «Солвентіс» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором № 3814273 від 04.08.2020 у розмірі 34550,00 грн. та понесені судові витрати на оплату 2662,40 грн. судового збору та 6000,00 грн. на професійну правничу допомогу.
Як на підставу позовних вимог вказано, що 04.08.2020 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (далі - ТОВ «Алекскредит») укладено договір про надання кредиту № 3814273, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 5000,00 грн. на умовах визначених цим договором.
29.10.2025 між ТОВ «Алекскредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Секвоя Капітал» (далі - ТОВ «Секвоя Капітал») укладено договір факторингу № 29/10-2025, за умовами якого ТОВ «Секвоя Капітал» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 3814273 від 04.08.2020.
31.10.2025 між ТОВ «Секвоя Капітал» та ТОВ «ФК «Солвентіс» укладено договір факторингу № ДФ-31102025, за умовами якого ТОВ «ФК «Солвентіс» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 3814273 від 04.08.2020 сума заборгованості по якому становить 34550,00 грн., з якої заборгованість по тілу кредиту 5000,00 грн., за відсотками 29550,00 грн.; за штрафними санкціями і комісією 0,00 грн. 
Посилаючись на наведені обставини та те, що відповідачем в позасудовому порядку борг не погасив, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 04.05.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи. 
Про розгляд справи сторони повідомлені належним чином, в т.ч. шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади. Направлена на адресу відповідача судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд.
Правом на дання відзиву відповідач не скористалася. 
Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.
Згідно статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За частиною п`ятою статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Із матеріалів справи встановлено, що 04.08.2020 між ТОВ «Алекскредит» та відповідачем в електронній формі укладено Договір про надання кредиту № 3814273.
Відповідно до умов кредитного договору, відповідачу надано кредит в розмірі 4000,00 грн. із нарахуванням процентної ставки в базовий період (з 04.08.2020 по 03.09.2020) за один день користування кредитом в розмірі 1,7 % та процентної ставки в спеціальний період (з 04.09.2020 по 02.03.2021) за один день користування кредитом після узгодженого строку повернення кредиту – 3% (пункти 1.3, 1.7 договору).
Відповідно до пункту 3.1 договору сторони погодили, що строк дії договору встановлюється дати його укладення – 04.08.2020 і до кінцевої дати виконання договору 02.03.2021. 
За умовами пункту 1.4 договору кредит надається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позичальника.
Кредитний договір відповідачем підписано за допомогою одноразового ідентифікатора «PS3814273». 
До укладення кредитного договору відповідач за допомогою одноразового ідентифікатора «PS3814273» підписала паспорт споживчого кредиту.
Успішне здійснення переказу грошових коштів клієнту 04.08.2020 в сумі 5000,00 грн. через платіжну систему Fondi, номер картки НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ «ФК «Елаєнс» від 02.11.2024.
Положення статті 31 Закону України «Про платіжні послуги» зобов`язують платіжного оператора надавати детальну інформацію про платіжну операцію (частина 4 для платника, частина 5 для отримувача, а також частина 3, якщо є послуга ініціювання платежу). Це підтверджує право кредитора (як платника) та позичальника (як отримувача) вимагати таку інформацію.
Пункти 4 та 5 частини 4 та 5 вказаної статті визначають, яка інформація має бути надана після виконання операції. Це включає: відомості для ідентифікації операції (що є суттю звіту/листа, який кредитор отримує від платіжного оператора); інформацію про отримувача (номер картки/рахунку позичальника), суму платіжної операції, дату і час зарахування коштів на рахунок отримувача.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи повинні фіксувати факт здійснення господарської операції. 
Ця норма не встановлює вичерпного переліку таких документів, а зосереджується на їхній суті. 
У випадку перерахування коштів через платіжного оператора офіційний звіт платіжного оператора, що детально описує транзакцію (дату, час, суму та реквізити карткового рахунку позичальника, на який були зараховані кошти), є належним та допустимим первинним документом, що беззаперечно підтверджує факт перерахування грошових коштів позичальнику. 
Таким чином звіт платіжного оператора ТОВ «ФК «Елаєнс» про перерахування грошових коштів за реквізитами платіжної картки відповідача є належним доказом виконання кредитором своїх зобов`язань.

Згідно розрахунку первісного кредитора ТОВ «Алекскредит» заборгованість відповідача станом на 29.10.2025 складає 34550,00 грн., з якої заборгованість по тілу кредиту 5000,00 грн., за відсотками 29550,00 грн.; за штрафними санкціями і комісією 0,00 грн. 
Із розрахунку вбачається, що відповідач жодного платежу на погашення заборгованості не здійснила.
Набуття прави вимоги до відповідача за кредитним договором позивач підтвердив договором факторингу № 29/10-2025, укладеним між ТОВ «Алекскредит» та ТОВ «Саквоя Капітал» 29.10.2025. 
Витягом з реєстру боржників до вказаного договору факторингу вбачається, що на момент відступлення права вимоги заборгованість відповідача за кредитним договором № 3814273 від 04.08.2020 становила 34550,00 грн., з якої заборгованість по тілу кредиту 5000,00 грн., за відсотками 29550,00 грн.
31.10.2025 між ТОВ «Саквоя Капітал» та ТОВ «ФК «Солвентіс» укладено договір факторингу № ДФ-31102025, за умовами якого ТОВ «ФК «Солвентіс» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 3814273 від 04.08.2020 сума заборгованості по якому становить 34550,00 грн., з якої заборгованість по тілу кредиту 5000,00 грн., за відсотками 29550,00 грн., що підтверджується витягом з Реєстру боржників до вказаного договору факторингу. 
Вказану заборгованість позивач, як новий кредитор, просить стягнути в судовому порядку, так як її відповідачем добровільно не погашено.
Правове обґрунтування та мотиви суду. 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частина друга статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин третьої – шостої, восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини дванадцятої статті 11 вказаного Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно із статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19.
Згідно статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом
Статтею 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що між відповідачем та первісним кредитором укладено кредитний договір у формі електронного документу, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», згідно якого між його сторонами виникли кредитні правовідносини.
Дослідженими письмовими доказами підтверджується порушення відповідачем грошових зобов`язань внаслідок чого утворилася заборгованість, право вимоги якої набув позивач.
З вказаною заборгованістю суд погоджується повністю, оскільки позивачем доведено порушення відповідачем зобов`язань внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 34550,00 грн., яка підтверджена розрахунком первісного кредитора. При цьому суд звертає увагу, що нарахування відсотків здійснено в межах кредитування, узгодженого сторонами кредитного договору.
Так як позов підлягає задоволено повністю на підставі частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2662,40 грн.
Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу, яка понесена позивачем в розмірі 6000,00 грн., суд враховує вимоги статей 137, 141 ЦПК України та критерії розумності і співмірності.
При цьому суд враховує, що Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з урахуванням конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
Надавши оцінку доказам щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та зважаючи на те, що справа є незначної складності, в даній категорії спірних правовідносин наявна усталена судова практика, невеликий обсяг наданих доказів у справі, її розгляд в порядку спрощеного провадження, а також необхідність врахування дотримання критеріїв розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи в суді є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. 

Керуючись статями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» заборгованість за Договором про надання кредиту № 3814273 від 04.08.2020 в розмірі 34550,00 грн. (тридцять чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят гривень 00 коп.), а також судовий збір в сумі 2662,40 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 00 коп.) і витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 коп.).
У іншій частині стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», код ЄДРПОУ 43657029, місцезнаходження: Київська область, м.Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1;
відповідач – ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 17.07.2026.

Суддя І.В.Коваленко