ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2026 р. 	Справа № 440/7256/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2026, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/7256/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області ,  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області    
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, в якій просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 31.03.2025 № 163650006427 про відмову ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у колгоспі імені Щорса з 01.06.1975 р. по 31.07.1975 р., з 01.06.1976 р. по 31.08.1976 р., з 01.06.1977 р. по 31.08.1977 р., з 01.06.1978 р. по 31.06.1978 р., з 01.06.1979 р. по 31.07.1979 р., а також періоду роботи у ТОВ "Полив`яне-Агро" з 16.05.2006 р. по 30.06.2006 р. та зобов`язати відповідача зарахувати до загального стажу роботи періоди роботи у колгоспі імені Щорса з 01.06.1975 р. по 31.07.1975 р., з 01.06.1976 р. по 31.08.1976 р., З 01.06.1977 р. по 31.08.1977 р., з 01.06.1978 р. по 31.06.1978 р., з 01.06.1979 р. по 31.07.1979 р. з урахуванням кількості відпрацьованих вихододнів (трудоднів); період роботи у ТОВ "Полив`яне-Агро" з 16.05.2006 р. по 30.06.2006.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2026 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 31.03.2025 № 163650006427 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового та загального стажу ОСОБА_1 періоди роботи у колгоспі імені Щорса з 01.06.1975 р. по 31.07.1975 р., з 01.06.1976 р. по 31.08.1976 р., з 01.06.1977 р. по 31.08.1977 р., з 01.06.1978 р. по 31.06.1978 р., з 01.06.1979 р. по 31.07.1979 р. з урахуванням кількості відпрацьованих вихододнів (трудоднів) та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.03.2025 про призначення пенсії за віком відповідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 коп.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2026 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що заяву позивача від 24.03.2025 про призначення пенсії за віком розглянуто за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Львівській області, яким і прийнято рішення від 31.03.2025 № 163650006427 про відмову. Відповідно до законодавства, у 2025 році право на пенсію за віком після досягнення 60 років виникає за наявності не менше 32 років страхового стажу. За результатами розгляду поданих документів страховий стаж позивача становить 29 років 2 місяці 24 дні, що є недостатнім. Окремі періоди роботи обґрунтовано не зараховані: робота у колгоспі у 1975-1978 роках - через недосягнення позивачем 14-річного віку, що суперечить вимогам трудового законодавства, а також період 1979 року - через наявність розбіжностей у поданих довідках, які потребують додаткової перевірки. 
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, отже, в межах розгляду цієї справи надається правова оцінка рішенню суду першої інстанції в частині задоволення позову.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою від 11.02.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Враховуючи принцип екстериторіальності, заява позивача розглянута ГУПФУ в Донецькій області, яке рішенням №163650006427 від 18.02.2025 року відмовило в призначенні відповідної пенсії.
24.03.2025 позивач повторно звернувся з заявою про призначення пенсії, з урахуванням принципу екстериторіальності заява позивача розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.
За результатами розгляду заяви позивача Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області прийняло рішення від 04.12.2025 №163750036176 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.
Зі змісту вказаного рішення встановлено, що вік позивача (на момент звернення) - 60 років 01 місяців 08 днів. Страховий стаж особи становить 29 років 02 місяці 24 дні.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано:
- періоди роботи у колгоспі згідно довідки № 06-03/18 від 14.03.2025 та 1978 році згідно довідки № 06-03/17 від 07.03.2025, оскільки заявнику не виповнилось 14 років. Відповідно до ст. 118 Кодексу законів про працю України для підготовки молоді до продуктивної праці допускається прийняття на роботу учнів загальноосвітніх шкіл, професійно-технічних і середніх спеціальних навчальних закладів для виконання легкої роботи, що не завдає шкоди здоров`ю і не порушує процесу навчання, у вільний від навчання час по досягненні ними чотирнадцятирічного віку за згодою одного з батьків або особи, що його замінює. Відповідно до Типового уставу колгоспу, затвердженого постановою ЦК КПРС і Радою Міністрів СРСР від 28.11.1969 № 910, членами колгоспу могли бути громадяни, які досягли 16-річного віку. У деяких випадках членами колгоспу могли бути громадяни, які досягли 14-річного віку;
- роботу у колгоспі у 1979 році згідно довідки №06-03/17 від 07.03.2025, оскільки різниться з даними довідки №06-03/13 від 18.03.2024. Для зарахування період роботи необхідно підтвердити даними перевірки.
Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату згідно підтверджених документів 17.02.2028. 
Вважаючи, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Львівській області протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 31.03.2025 № 163650006427 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Статтею 26 Закону № 1058-ІV, яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу.
Частиною другою статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Стаття 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-XII) встановлює, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів - трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Таким чином, у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів - трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
З аналізу наведених норм вбачається, що наявність записів у трудовій книжці є достатнім і основним доказом підтвердження відповідного стажу роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку № 637).
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
В оскарженому рішенні зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи у колгоспі згідно довідки № 06-03/18 від 14.03.2025 та 1978 році згідно довідки № 06-03/17 від 07.03.2025, оскільки заявнику не виповнилось 14 років. Відповідно до ст. 118 Кодексу законів про працю України для підготовки молоді до продуктивної праці допускається прийняття на роботу учнів загальноосвітніх шкіл, професійно-технічних і середніх спеціальних навчальних закладів для виконання легкої роботи, що не завдає шкоди здоров`ю і не порушує процесу навчання, у вільний від навчання час по досягненні ними чотирнадцятирічного віку за згодою одного з батьків або особи, що його замінює. Відповідно до Типового уставу колгоспу, затвердженого постановою ЦК КПРС і Радою Міністрів СРСР від 28.11.1969 № 910, членами колгоспу могли бути громадяни, які досягли 16-річного віку. У деяких випадках членами колгоспу могли бути громадяни, які досягли 14-річного віку.
Щодо цих висновків колегія суддів зазначає наступне.
Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, затвердженими Постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за № 310 «Про трудові книжки колгоспників» (далі - Постанова № 310) затверджено встановлений зразок трудової книжки колгоспника. Відповідно до пункту 1 Постанови № 310 трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.
Судом встановлено, що трудова книжка позивача серія НОМЕР_1 не містять записів про період роботи за 1975-1979.
Натомість на підтвердження вказаного періоду роботи позивачем, разом з заявою від 24.03.2025, подано архівні довідки від 14.03.2025 №06-03/18 та від 07.03.2025 №06-03/17, що узгоджується з вимогами Порядку №637.
Згідно вказаних довідок ОСОБА_1 працював у колгоспі ім. Щорса, КСП ім. Щорса (с. Полив`яне) і відпрацював: 
- 1975 рік з червня по липень 23 в/д, дані про мінімум відсутні; 
- 1976 рік з червня по серпень 23 в/д, дані про мінімум відсутні; 
-1977 рік з червня по серпень 7,5 в/д, дані про мінімум відсутні. 
Підстава: ф.14, опис.1"ОС", книга обліку розрахунків по оплаті праці за 1975-1977 роки; 
- 1978 рік за червень 1 в/д, дані про мінімум відсутні; 
- 1979 рік з червня по липень 14 в/д, дані про мінімум відсутні. 
Підстава: ф.14, опис.1"ОС", особові рахунки за 1978-1993 роки.
Разом з цим ОСОБА_1 не досяг 14-річного віку, а відомості про згоду одного з батьків або особи, що його замінює, на роботу неповнолітньої, станом на час прийняття оскаржуваного рішення були відсутні, що позивачем не заперечується.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Так, пунктом 3 Примірного Статуту колгоспу, прийнятого Третім Всесоюзним з`їздом колгоспників, затвердженим Постановою ЦК КПРС та Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969 року за № 910 було передбачено, що членами колгоспу можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку і виявили бажання своєю працею приймати участь в колективному господарстві колгоспу. Прийом в члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління колгоспу в присутності особи, що подала заяву. На кожного члена колгоспу ведеться "трудова книжка колгоспника" єдиного зразка.
В той же час статтею 188 Кодексу законів про працю Української РСР від 10.12.1971 року №322-VIII (у редакції станом на день набрання ним чинності з 01.06.1972 року) було передбачено, що не допускається прийняття на роботу осіб молодше шістнадцяти років. У виняткових випадках, за погодженням з фабричним, заводським, місцевим комітетом професійної спілки, можуть прийматись на роботу особи, які досягли п`ятнадцяти років.
Разом із тим за змістом статті 187 Кодексу законів про працю Української РСР неповнолітні, тобто особи, що не досягли вісімнадцяти років, у трудових правовідносинах прирівнюються у правах до повнолітніх, а в галузі охорони праці, робочого часу, відпусток та деяких інших умов праці користуються пільгами, встановленими законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Крім того, Розділом VI зазначеного Примірного Статуту колгоспу встановлено, що всі роботи в суспільному господарстві колгоспу виконуються особистою працею колгоспників. Прийом на роботу спеціалістів та інших працівників допускається лише у тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних спеціалістів або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні строки силами колгоспників. Формами організації виробництва та праці є дільниці, ферми, бригади, ланки та інші виробничі підрозділи.
Як вбачається із матеріалів справи позивач працював у колгоспі ім. Щорса, КСП ім. Щорса (с. Полив`яне) в літній період, тобто у вільний від навчання час.
Системний аналіз вищенаведених правових норм, що діяли у спірний період часу, дає змогу дійти висновку про відсутність імперативної заборони на прийняття на роботу малолітніх чи неповнолітніх осіб.
Саме по собі недосягнення позивачем відповідного віку не спростовує факту виконання ним роботи та не є безумовною підставою для відмови у зарахуванні підтвердженого архівними документами періоду роботи до страхового стажу.
А тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, про протиправність доводів відповідача щодо не зарахування позивачу періоду роботи у колгоспі згідно довідки №06-03/18 від 14.03.2025 центру надання соціальних послуг та архівної справи Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області з 01.06.1975 по 31.08.1975, з 01.06.1976 по 31.08.1976, з 01.06.1977 по 31.08.1977 та згідно довідки №06-03/17 від 07.03.2025 центру надання соціальних послуг та архівної справи Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області з 01.06.1978 по 31.06.1978 до його страхового стажу та загального та зазначає, що такий період має бути зарахований з урахуванням кількості відпрацьованих вихододнів.
Щодо не зараховано до страхового стажу позивача періоду роботу у колгоспі у 1979 році згідно довідки №06-03/17 від 07.03.2025, оскільки різниться з даними довідки №06-03/13 від 18.03.2024, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідач, обґрунтовуючи відмову у зарахуванні спірного періоду, посилається виключно на формальну невідповідність між двома архівними довідками, не надаючи при цьому належного аналізу причин таких розбіжностей та не спростовуючи факту здійснення позивачем трудової діяльності у відповідний період.
Судом встановлено, що на підставі зазначених архівних довідок органом Пенсійного фонду України вже були зараховані інші періоди роботи позивача у тому ж колгоспі, що підтверджується даними форми РС-право. Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач визнав ці документи належними та допустимими доказами страхового стажу позивача, а отже, фактично не ставив під сумнів їх походження, достовірність та юридичну силу.
Суд апеляційної інстанції також звертає увагу, що будь-які зауваження, заперечення чи сумніви щодо достовірності поданих архівних довідок з боку відповідача раніше не висловлювалися, а тому вибіркове неврахування окремого періоду за аналогічних умов не відповідає принципу послідовності адміністративної практики та вимогам обґрунтованості рішень суб`єкта владних повноважень.
Окремо колегія суддів враховує, що спірний період трудової діяльності позивача не відображений у трудовій книжці, що є типовою ситуацією для трудових відносин відповідного історичного періоду, зокрема у сільськогосподарських підприємствах колективної форми власності. У таких випадках законодавство передбачає можливість підтвердження стажу іншими належними письмовими доказами, зокрема архівними довідками.
Отже, відсутність запису у трудовій книжці сама по собі не може бути підставою для невизнання страхового стажу за наявності інших офіційних документів, виданих компетентними архівними установами.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що сама по собі наявність розбіжностей між двома довідками не є безумовним доказом недостовірності відомостей про трудовий стаж, оскільки такі розбіжності можуть бути зумовлені особливостями первинного обліку в колгоспах, різними архівними джерелами формування даних або технічними помилками при відтворенні інформації.
У таких випадках на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок вжити заходів для всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, а не обмежуватися формальним посиланням на суперечності без їх належного усунення або перевірки.
З урахуванням того, що відповідач уже визнав аналогічні документи достатніми для підтвердження інших періодів роботи позивача, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у діях відповідача ознак вибіркового та непослідовного підходу до оцінки доказів, що порушує принцип правової визначеності та рівності осіб перед законом.
За таких обставин колегія суддів вважає, що довідка №06-03/17 від 07.03.2025 центру надання соціальних послуг та архівної справи Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача, а встановлені розбіжності не спростовують факту його роботи у колгоспі у 1979 році.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 31.03.2025 № 163650006427 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового та загального стажу позивача періоди роботи у колгоспі імені Щорса з 01.06.1975 р. по 31.07.1975 р., з 01.06.1976 р. по 31.08.1976 р., з 01.06.1977 р. по 31.08.1977 р., з 01.06.1978 р. по 31.06.1978 р., з 01.06.1979 р. по 31.07.1979 р. з урахуванням кількості відпрацьованих вихододнів (трудоднів) та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24.03.2025 про призначення пенсії за віком відповідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2026 року по справі № 440/7256/25 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.  
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.04.2026 по справі № 440/7256/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    Л.В. Любчич