Справа № 260/7944/24
Провадження № 2-а/303/98/24

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2026 року м. Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, в якому зазначив, що 09.11.2024 його зупинили працівники поліції та винесли постанову ЕНА № 03439741, в якій зазначено, що він керував транспортним засобом із закритим тонуючим предметом на номерних знаках, що не дає чітко визначити символи на відстані двадцяти метрів. Від отримання копії постанови від працівника поліції після її винесення він відмовився і отримав її поштою 19.11.2024. В постанові вказано, що на його транспортному засобі номерні знаки були закриті тонуючим предметом, хоча захисна рамка була встановлена тільки на задньому номерному знаку. Зазначена накладна встановлена для захисту номерного знаку від потрапляння бруду, вологи, комах та іншого, а також щоб при русі транспортного засобу не було пошкоджено державний номерний знак. Дана пластикова накладка зроблена спеціальною технологією, що дає змогу прочитати всі символи та цифри номерного знаку, накладка не перешкоджає фіксуванню номерного знаку на камерах, які визначають швидкість автомобіля та фіксують державний номерний знак. У постанові зазначено основне правопорушення, що номерний знак не видно на відстані 20 метрів, з чим він не погоджувався і запропонував працівникам поліції провести додаткове розслідування, але вони відмовилися. Він відійшов на 20 метрів від автомобіля і номерний знак було чітко видно навіть без підсвітки номерного знаку. Захисна рамка зроблена таким чином, що якщо фари автомобіля, який рухається позаду світять на номерний знак, то його видно більш чітко и на більшій відстані, що допомагає іншому водію побачити транспортний засіб заздалегідь та не засліплює його. Просив скасувати постанову ЕНА № 03439741 та повернути йому сплачений судовий збір.
09.01.2025 представник Департаменту патрульної поліції подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що згідно фабули постанови від 09.11.2024 близько 00 год. 06 хв. екіпажем патрульної поліції під час несення служби в м. Мукачево по вул. Ілони Зріні, буд. 147 було помічено транспортний засіб BMW з номерним знаком НОМЕР_1 , який на задньому номерному знаку мав накладку темного кольору, що не дозволяє визначити символи номерного знаку на відстані 20 м., чим порушив пункт 2.9.в ПДР, за що передбачено відповідальність ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. Таким чином, відповідно до ЗУ «Про Національну поліцію» вищевказаний автомобіль було зупинено, поліцейський належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу зупинки та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та п. 2.4 ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимоги п. 2.9.б ПДР України, працівником поліції було винесено постанову серії ЕНА № 3426129 від 07.11.2024 за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено на відповідача стягнення в межах санкції розміром 1190 грн. При розгляді справи про адміністративне правопорушення всі усні доводи позивача були взяти до уваги, письмових пояснень він не надавав. Згідно зі ст. 258 КУпАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови та під підпис було запропоновано отримати її копію. Вважає, адміністративний позов про скасування постанови про адміністративне правопорушення таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обгрунтованість заявлених позовних вимог. Зазначив, що позивач у позовні визнає факт наявності накладки на номерному знаку НОМЕР_1 транспортного засобу BMW, проте не визнає факт правопорушення. Виходячи з викладеного позивач не знає, що наявність накладки, навіть прозорої на номерному знакові є правопорушенням. У відзиві на позовну заяву представник відповідача посилався на відеозапис аналогічного правопорушення скоєного ОСОБА_1 днем раніше 07.11.2024, на якому видно, що номерний знак транспортного засобу позивача не видно з відстані 20 метрів. На вказаному відеозаписі підтверджується факт наявності прозорої накладки на номерному знаку та те, що номерний знак важко ідентифікувати. Просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та залишити постанову ЕНА № 3439741 від 09.11.2024 без змін.
Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.01.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позову.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.02.2025 відкрито провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 
З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. 
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За правилами ч. ч. 1-3 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
У постанові серії ЕНА №3439741 від 09.11.2024 інспектора 2 взводу 4 роти УПП батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області лейтенант поліції Мудра О.І. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 121-3 ч. 1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн зазначено наступне: «08.11.2024 23:55:51 м. Мукачево, вулиця невідома бн водій керував ТЗ із закрити тонуючим предметом на номерних знаках, що не дає чітко визначити символи на відстані 20 м чим порушив п. 2.9 в ПДР - керування водієм ТЗ з номеним знаком, закритим ін. предметами чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів». 
Відповідно до ч. 1 ст. 121-3 КУпАП керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року N 1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).
Відповідно до п. 1.1 Правил останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно з п.2.9 в ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 09.11.2024 о 00 год. 06 хв. 09 сек., керував ТЗ із закритим тонуючим предметом на номерних знаках, що не дає чітко визначити символи на відстані 20 м., чим порушив п. 2.09 в ПДР.
Виходячи з положень п. 2.9 в ПДР України, змісту оскаржуваної постанови та приписів ч. 2 ст. 77 КАС України відповідач повинен довести ту обставину, що номерний знак на транспортному засобі, яким керував ОСОБА_1 був закритий тонуючим предметом, а також, що зазначене не дає можливість чітко визначити символи на номерному знаку на відстані 20 м.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У відзиві на позовну заяву відповідач вважав, що відсутня необхідність доведення факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки останній в позовні заяві визнає, що на номерному знаку наявна наліпка, але з таким твердженням відповідача суд не може погодитися виходячи з наступного.
Так, у позовній заяві позивач визнає факт встановлення на номерному знаку захисної рамки, а також називає її пластиковою накладкою. Тобто посилання представника відповідача на визнання відповідачем наявності на номерному знаку наліпки не відповідає фактичним обставинам справи. Суд також звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові міститься вказівка про закриття номерного знаку тонуючим предметом, а не наліпкою, як це зазначено у відзиві.
Таким чином, в оскаржуваній постанові відображено, що номерний знак було закрито тонуючим предметом, тому саме наявність такого повинен довести відповідач, оскільки зазначеного факту позивач не визнав.
Водночас відповідачем не надано суду доказів, які підтверджують факт закриття номерного знаку тонуючим предметом.
Також слід зауважити, що визнання водієм факту закриття ним номерного знаку іншим предметом не є належним доказом такого за відсутності інших належних доказів. Про необхідність саме такого підходу до вирішення питання визнання певних обстави позивачем свідчать висновки Верховного суду, які викладені в постанові Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 177/525/17, в якій зазначено, що визнання особою вини у порушенні Правил дорожнього руху не є достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень без наявності інших належних і допустимих доказів. Відповідач зобов`язаний довести правомірність винесеного ним рішення, і така відповідальність не знімається навіть у разі згоди особи з порушенням.
Крім того, виходячи з положень п. 2.9 в ПДР України відповідач повинен довести ту обставину, що наявність тонуючого предмету на номерному знаку не дало змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м, оскільки саме така обставина пов`язана із забороною закриття номерного знаку іншим предметом. 
Відповідач на підтвердження факту наявності тонуючого предмету на номерному знаку надав суду оптичний пристрій DVD-R з відеозаписом порушення, але зазначений відеозапис не відображає обставини події, яка відбулася 09.11.2024, оскільки в ньому відображено обставини, які мали місце 07.11.2024. 
Таким чином, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження скоєння позивачем 08.11.2024 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
Згідно зі ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
У даному випадку, для підтвердження факту порушення позивачем пункту п. 2.9 в ПДР України відповідач в силу положень ст. 251 КУпАП повинен надати належні та допустимі докази, які підтверджують вчинення особою правопорушення.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, будь-яких доказів, що свідчили би про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП України відповідачем не надано.
Крім того, суд звертає увагу, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд
Відповідно до абзацу 1 ч. 2 ст. 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За змістом ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.
На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постанові від 17 липня 2019 року у справі №295/3099/17.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості особи.
Вищезазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Оскільки відповідачем як суб`єктом владних повноважень, на якого в даному випадку покладено обов`язок доказування правомірності свого рішення, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення позивачем ПДР України, то суд вважає недоведеним факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, тому приходить до висновку, що постанова серії ЕНА №3439741 від 09.11.2024 підлягає скасуванню, а справа про притягнення позивача до адміністративної відповідальності закриттю.
Керуючись ст. 241-246, 268-272, 286 КАС України, ст. 121-3, 251 КУпАП, «Правилами дорожнього руху», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, суд 
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) до Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 40108646) про скасування постанови - задовольнити повністю.
Скасувати постанову серії ЕНА № 3439741 від 09.11.2024, винесену інспектором 2 взводу 4 роти УПП батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області лейтенантом поліції Мудра Олександром Івановичем, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП. 
Провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.
Якщо справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя