Справа № 203/3496/25 
Провадження № 2/0203/221/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.04.2026 року        Центральний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді – Єдаменко С.В.,
при секретарі – Пилипенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, –
встановив:

26 травня 2025 року позивачка звернулася до Центрального районного суду міста Дніпра з позовом до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання права власності на квартиру у порядку спадкування за законом. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно заповіту, посвідченого 16 липня 2018 року державним нотаріусом Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори Костецькою Н.Г. вона є спадкоємицею всього майна після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 . З метою оформлення спадкових справ позивачка звернулась 05 липня 2021 року до Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори, де було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_2 . Однак їй було відмовлено в оформленні спадщини через наявність заборони на відчуження вказаного житлового будинку, що була накладена 28 лютого 1984 року. Заочним рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (зараз – Центральний районний суд міста Дніпра) у цивільній справі № 203/348/24 вказану заборону було знято. Після зняття заборони на відчуження нерухомого майна, зважаючи на окупацію м. Маріуполя, позивачка звернулась за місцем свого фактичного проживання до державного нотаріуса Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області для оформлення спадкових прав на майно після смерті ОСОБА_2 , проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно через те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 буза заведена раніше Третьою Маріупольською державною нотаріальною конторою. При цьому, згідно листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01 листопада 2024 року позивачці повідомили, що документи нотаріального діловодства та нотаріальний архів Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались, стан їх збереження через окупацію міста Маріуполь невідомий. Оскільки позивачка не має іншої можливості оформити своє право власності на успадковане нерухоме майно, крім судового порядку, вона просила визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 (а.с.а.с. 1 – 8).
Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 29 травня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом представників сторін, призначено підготовче засідання у цивільній справі на 01 липня 2025 року, за клопотанням позивачки витребувано від Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області докази (а.с. а.с. 67 – 68).
Цивільна справа розглянута Центральним районним судом міста Дніпра за виключною підсудністю на підставі ст. 30 ЦПК України за місцезнаходженням спірного нерухомого майна, яке розташоване в Кальміуському районі міста Маріуполя, за зміненою підсудністю Іллічівського районного суду міста Маріуполя.
Одночасно з позовною заявою позивачкою було подано заяву про розгляд цивільної справи за її відсутності, в якій вона підтримала свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні (а.с. 64).
30 червня 2025 року через підсистему Електронний суд від відповідача надійшла заява про розгляд цивільної справи за відсутності представника Маріупольської міської ради Донецької області (а.с. а.с. 75 – 77).
В підготовче судове засідання 01 липня 2025 року учасники справи не з`явились. У зв`язку з неявкою позивачки підготовче засідання було відкладено на 21 серпня 2025 року (а.с. 78).
В підготовче судове засідання 21 серпня 2025 року учасники справи не з`явились. У зв`язку з неявкою позивачки підготовче засідання було відкладено на 16 вересня 2025 року (а.с. 84).
11 вересня 2025 року від Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області надійшов витяг з Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_2 про те, що спадкова справа після смерті останньої була заведена Третьою Маріупольською державною нотаріальною конторою (а.с. а.с. 88 – 89). 
В підготовче судове засідання 21 серпня 2025 року учасники справи не з`явились. Ухвалою суду було витребувано від Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області щодо наявності чинних заповітів ОСОБА_2 (а.с. а.с. 92 – 93). 
У зв`язку з цим підготовче засідання було відкладено на 09 жовтня 2025 року.
В підготовче судове засідання 09 жовтня 2025 року учасники справи не з`явились, витребувана інформація від Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області не надійшла, у зв`язку з чим підготовче засідання було відкладено на 25 листопада 2025 року (а.с. 97). 
В підготовче судове засідання 25 листопада 2025 року учасники справи не з`явились, витребувана інформація від Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області не надійшла, у зв`язку з чим підготовче засідання було відкладено на 16 грудня 2025 року (а.с. 102). 
В підготовче судове засідання 16 грудня 2025 року учасники справи не з`явились, витребувана інформація від Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області не надійшла, у зв`язку з чим підготовче засідання було відкладено на 27 січня 2026 року (а.с. 106). 
24 грудня 2025 року від Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області надійшла витребувана судом інформація (а.с. а.с. 109 – 111). 
В підготовче судове засідання 27 січня 2026 року учасники справи не з`явились, ухвалою суду закрито підготовче провадження у цивільній справі № 203/3496/25 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 23 лютого 2026 р. (а.с. 113 дія № 6). 
В судове засідання 23 лютого 2026 року учасники справи не з`явились, розгляд цивільної справи було відкладено на 24 березня 2026 року (а.с. 116). 
Судове засідання 24 березня 2026 року не відбулось у зв`язку з відрядженням судді. Розгляд цивільної справи було відкладено на 03 квітня 2026 року (а.с. 119).
В судове засідання 03 квітня 2026 року учасники справи не з`явились, судом було проведено розгляд цивільної справи по суті. Суд перейшов на стадію ухвалення рішення у цивільній справі.
Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Встановлюючи фактичні обставини справ суд враховує положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Заочним рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (нині – Центральний районний суд міста Дніпра) від 13 червня 2024 року у цивільній справі № 203/348/24 (а.с. а.с. 39 – 43) було встановлено наступні фактичні обставини.
Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування, посвідченого 28 серпня 1986 року державним нотаріусом Третьої ждановської (нині маріупольської) державної нотаріальної контори Костецькою Н.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 5966, вбачається, що власником домоволодіння АДРЕСА_1 ) є ОСОБА_2 . 
Договір зареєстрований у визначеному законом порядку, що підтверджується Реєстраційним написом Ждановського (нині Маріупольського) Бюро технічної інвентаризації від 28 серпня 1986 року. 
Згідно заповіту, посвідченого 16 липня 2018 року державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Костецькою Н.Г., та зареєстрованого в реєстрі за №1-401, 1-402, позивачка є спадкоємицею всього майна, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось після смерті ОСОБА_2 .
Заповіт зареєстрований в Спадковому реєстрі, що підтверджується Витягом про реєстрацію заповіту за №52618504 від 16 липня 2018 року. 
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 17 вересня 2018 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, спадкодавець ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 1298. (а.с.13)
11 лютого 2019 року позивачка звернулась до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про відкриття спадщини, на підставі чого була заведена спадкова справа № 80/2019 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що підтверджується Витягом про реєстрацію спадкової справи за №55071559 від 11 лютого 2019 року. 
Постановою державного нотаріуса Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Костецької Н. від 05 дипня 2021 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухома майно за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із наявністю чинної заборони на відчуження вказаного нерухомого майна.
Заочним рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська (нині – Центральний районний суд міста Дніпра) від 13 червня 2024 року у цивільній справі № 203/348/24 вказану заборону було знято. Заочне рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось, набрало законної сили.
Крім того, в ході розгляду даної цивільної справи було встановлено, що документи нотаріального діловодства та нотаріальний архів Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори до Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались, стан їх збереження через окупацію міста Маріуполь невідомий (а.с. 46 – 47).
У зв`язку з окупацією м. Маріуполя позивачка звернулась для оформлення спадщини до Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області.
Листом Першої Олександрійської державної нотаріальної контори Кіровоградської області від 12 квітня 2025 року № 564/01-16 позивачці було повідомлено, що видача свідоцтва про право на спадщину можливе лише після надходження усіх необхідних документів в оригіналах чи дублікатах (а.с. а.с. 46 –47).
При вирішенні позовних вимог по суті суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України (далі – ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з частиною 1 статті 1222 ЦК спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 
Згідно ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Згідно ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно ч. 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Згідно ч. 1 ст. 1272 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Оскільки ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а заява про прийняття спадщини після її смерті була подана позивачкою 11 лютого 2019 року, вона прийняла спадщину у визначений строк.
Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
У відповідності до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Пунктом 26 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України» № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки позивачка не має можливості оформити право власності на успадковане нею після смерті ОСОБА_2 нерухоме майно – житловий будинок АДРЕСА_1 , через перебування матеріалів заведеної спадкової справи та оригіналів документів у цій справі на окупованій території в м. Маріуполі Донецької області, підлягають задоволенню її позовні вимоги про визнання права власності на успадковане майно.
Ухвалою про відкриття провадження у цивільній справі було відстрочено позивачці сплату судового збору до ухвалення рішення у цивільній справі. Зважаючи на викладене, враховуючи, що спір виник не з вини відповідача, слід стягнути з позивачки належний до сплати судовий збір в розмірі 1 734 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 15, 328, 392, 1220, 1268 – 1272, 1297, 1299 Цивільного кодексу України, ст.ст.13, 76, 81 – 83, 89, 95, 141, 263 – 265, 268, 274, 289 ЦПК України, суд – 

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом – задовольнити.
Визнати за  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 59,8 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1 734 (одна тисяча сімсот тридцять чотири) гривні.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.273 ЦПК України.
Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня підписання його повного тексту.
Повний текст рішення складено 23.04.2026 року

Суддя    С.В. Єдаменко