Справа № 948/752/26 
Номер провадження 2/948/676/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17.09.2026 
Машівський районний суд Полтавської області
в складі: головуючого судді – Тимофєєвої Г.Л.,
за участі: секретаря судового засідання – Порохні І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
УСТАНОВИВ:
29.07.2026 через систему «Електронний суд» представник позивача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» звернувся до Машівського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат.
В обґрунтування позову зазначав, що 13.09.2025 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачем було укладено договір №539088-КС-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 8000,00 грн та зобов`язався повернути грошові кошти надані у кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту.
Також, 24.10.2025 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №1 до договору №539088-КС-003 від 13.09.2025, відповідно до якої сторони домовились внести зміни в п.1 договору та продовжити строк дії кредитного договору до 05.06.2026.
Крім того, 27.10.2025 між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №2 до договору №539088-КС-003 від 13.09.2025, відповідно до якої сторони домовились внести зміни в п.1 договору та продовжити строк дії кредитного договору до 08.06.2026.
Відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором у повному обсязі не виконав.
Заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 09.07.2026 складає у загальному розмірі 225210,40 грн, з яких: 7948 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 13686,40 грн - суми прострочених платежів за відсотками; 3200,00 грн - суми заборгованості по відсотках відповідно до ст.625 ЦКУ, 376,00 грн – заборгованість за комісією. 
Посилаючись на вказане, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором №539088-КС-003 від 13.09.2025 у загальному розмірі 25210,40 грн та судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Ухвалою Машівського районного суду Полтавської області від 31.07.2026 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с.81).
Позивач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. У позовній заяві позивач просив розгляд справи проводити у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с.11).
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за зареєстрованим місцем проживання, які повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній» (а.с.92,93). Повідомлень про причину неявки у судове засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не подано.
Повідомлень про причину неявки у судове засідання від відповідача до суду не надійшло. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи судом. 
Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
За положеннями ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд установив таке.
У відповідності до ч.3 та ч.4 ст.12, ч.1 та ч.2 ст.13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 13.09.2025 між позивачем ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено договір №539088-КС-003 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) в електронній формі з використанням відповідачем електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, на підставі якого відповідач отримала кредит для споживчих цілей в розмірі 8000,00 грн (п.2.1.), із строком повернення на 24 тижні, строк дії договору 28.02.2026 (п.п.2.3, 2.8); стандартна процентна ставка: в день 1%, денна процента ставка 0,87% (п.2.4, п. 2.12); комісія за видачу кредиту - 1600,00 грн (п.2.5); орієнтована загальна вартість наданого кредиту: 19758,72 грн; загальні витрати за кредитом: 711785,72 грн; орієнтована реальна річна процентна ставка 6918,25 відсотків. Кредитний договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом, одноразовим ідентифікатором UA-2805 (а.с.21-30).
Паспорт споживчого кредиту щодо умов кредитування підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора UA-7574, який було направлено на номер телефону, вказаного відповідачем у кредитному договорі (а.с.20.
24.10.2025 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 до договору №539088-КС-003 про надання кредиту від 13.09.2025, умовами якої підтверджено, що станом на 24.10.2025 сума неповернутого позичальником кредиту становить 8000,00 грн, сума нарахованих та несплачених відсотків становить 1040,00 грн, сума нарахованої та несплаченої комісії становить 640,00 грн.
Згідно п.2.1 Додаткової угоди №1 позичальник зобов`язався до кінця доби сплатити кредитодавцю 1640,00 грн. на погашення заборгованості. Вказана угода укладена в електронній формі, шляхом підписання ОСОБА_1 електронним підписом, одноразовим ідентифікатором UA-7019 (а.с.31зв-33). 
27.10.2025 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №2 до договору №539088-КС-003 про надання кредиту від 13.09.2025, умовами якої підтверджено, що станом на 27.10.2025 сума неповернутого позичальником кредиту становить 8000,00 грн, сума нарахованих та несплачених відсотків становить 1280,00 грн, сума нарахованої та несплаченої комісії становить 940,00 грн, пені – 320,00 грн.
Згідно п.2.1 Додаткової угоди №1 позичальник зобов`язався до кінця доби сплатити кредитодавцю 1640,00 грн. на погашення заборгованості. Вказана угода укладена в електронній формі, шляхом підписання ОСОБА_1 електронним підписом, одноразовим ідентифікатором UA-1370 (а.с.32зв-36). 
Строк користування кредитом збільшився до 225 днів (п.2.3 Додаткової угоди №2) (а.с.32зв)
Відповідно до Анкети клієнта та Візуальної форми послідовності дій Клієнта, позичальник ОСОБА_1 отримав одноразові ідентифікатори UA-7574, UA-7019, UA-1370 для підписання паспорту споживчого кредиту, акцептування умов оферти та підписання Додаткових угод (а.с.37-39). 
З візуальної форми послідовності дій клієнта вбачається порядок дій здійснений сторонами кредитного договору щодо його укладення.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке. 
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Частиною першою статті 627 ЦК України, визначено, що у відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Таким чином, судом установлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір у якому сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору та який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, отже кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Частиною 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» установлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абзац 3 ч.1).
Договір про надання кредиту та додаткові угоди ОСОБА_1 , підписано електронними підписами, одноразовими ідентифікаторами, що свідчить про прийняття нитм умов договору та додаткових угод щодо розміру, строку кредитування, процентної ставки та взяття на себе зобов`язань, передбачених умовами договору та додатковими угодами.
Суд вважає, що вказаний договір та додаткові угоди укладено саме з ОСОБА_1 , оскільки без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.
Відповідно до підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів наданого ТОВ «ПрофітГід» позивачем було здійснено переказ відповідачу ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 8000,00 грн на банківську картку в НОМЕР_1 , призначення переказу: «Перерах. коштів ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_2 зг. до кредитного дог. №539088-КС-003 від 13.09.2025 Без ПДВ (а.с. 41).
Крім того, згідно з інформацією АТ «Сенс Банк» від 12.08.2026, на ім`я ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ), згідно виписки по вказаному рахунку ОСОБА_1 було зараховано 8000,00 грн (а.с.98).
Отже, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором №539088-КС-003 від 13.09.2025 виконало та надало позичальнику грошові кошти в загальному розмірі 8 000,00 грн, шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку позичальника, вказану при заповненні анкетних даних останньою.
Суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, а тому є всі підстави стверджувати, що ОСОБА_1 отримав від ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 8 000,00 грн кредитних коштів та скористався ними на власний розсуд. 
Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачем не надано.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту суд зазначає таке.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.
Судом установлено, що за договором надання кредиту №539088-КС-003 від 13.09.2025 відповідач отримала кредит в розмірі 8000,00 грн. 
З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що ОСОБА_1 сплачено 7850,14 грн., з яких на тіло кредиту було зараховано 52,00 грн, по відсотках 5774,14 грн, по комісії 1224,00 грн, за ст. 625 ЦКУ – 800,00 грн (а.с.13-15).
Згідно з довідкою про стан заборгованості станом на 20.07.2026, утворилася заборгованість за кредитом у сумі 50420,80 грн, з яких: 15896,00 грн – заборгованість за кредитом, 27327,80 грн – заборгованість по відсотках, 6400,00 грн – заборгованість по відсотках відповідно до ст.625 ЦКУ, 752,00 грн – заборгованість по комісії (а.с.16). Разом з тим оцінюючи цей доказ суд зазначає, що ця довідка не відповідає розрахунку заборгованості, наданим позивачем (а.с.13-15), а тому оцінює критино. 
Доказів, які б підтверджували повернення тіла кредиту в повному обсязі, відповідач не надав. Отже, зобов`язання за кредитним договором щодо повернення тіла кредиту в повному обсязі відповідачкою не виконані, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в розмірі 7948 грн.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами суд зазначає.
За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Отже, за приписом зазначеної статті нарахування процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку користування кредитом.
Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, крім ст. 1048 ЦК України, і самим Договором.
Аналіз викладених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018року у справі № 202/4494/16-ц).
Проценти за «користування кредитом» нараховані після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання.
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження N12-16гс22).
Таким чином, судом установлено, що позивачем відсотки нараховані у межах дії кредитного договору та відповідно до процентної ставки визначеної умовами договору, яка відповідає вимогам ч.5 ст.8 «Про споживче кредитування», після закінчення дії договору позивач не здійснював нарахування відсотків, що відповідає вимогам закону.
Доказів щодо повернення кредиту та спростування вказаного розміру заборгованості за тілом кредиту та відсотками відповідачем суду не надано.
З розрахунку З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в сумі 13686,40 грн законні та підлягають задоволенню. 
Щодо стягнення заборгованості відсотків відповідно до ст. 625 ЦК України, суд зазначає, що позивач просив стягнути із відповідача, відповідно до наданого розрахунку, 3200,00 грн - заборгованості по відсоткам за ст.625 ЦК України.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд вважає, що позивач при заявлені даних вимог не врахував положення пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який продовжений по даний час.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у задоволені позовних вимог в частині нарахування 3200,00 грн - заборгованості за відсотками за ст.625 ЦКУ, слід відмовити.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення за кредитним договором 1200,00 грн комісії, суд зазначає таке.

Згідно абз. 4 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Як встановлено судом, пунктом 2.5 Договору передбачена комісія за надання кредиту складає 1600,00 грн.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі №204/224/21 у постанові від 06 листопада 2023 року, дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Надаючи оцінку вказаним твердженням, суд зазначає таке.
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у своїх постановах формує єдину судову практику, надаючи обов`язкові для всіх правові позиції та висновки щодо застосування норм права, що забезпечує сталість та однаковість у правосудді, а ці висновки є важливим джерелом для судів нижчих інстанцій та інших суб`єктів владних повноважень .
Верховний Суд у вказаній постанові зокрема зазначив, що у кредитному договорі не лише потрібно зазначити перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, а й надати докази їх понесення.
Приймаючи до уваги те, що у кредитному договорі ТОВ «Бізнес Позика» не зазначило та не надало доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця пов`язані з видачею кредиту, суд дійшов висновку, що положення п. 2.5 кредитного договору № 539088-КС-003 від 13.09.2025 є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача 376,00 грн комісії до задоволення не підлягає. 

Отже, підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» підлягають частковому задоволенню, а саме на загальну суму в розмірі 21634,40 грн, з яких 7948,00 – за тілом кредиту, 13686,40 грн – за процентами. У задоволенні іншої частини вимог слід відмовити.
При вирішення питання стягнення судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, що на момент подання позову до суду складає 2662,40 грн.
Позовна заява з доданими до неї матеріалами позивачем подано через систему «Електронний суд» та сплачено судовий збір в сумі 2662,40 грн.
Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 25210,40 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 21634,40 грн, що становить 85,82% від ціни позову.
Отже з відповідача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2284,87 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76-81, 141, 223, 247, 263-265, 280, 352-355 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», заборгованість за договором №539088-КС-003 від 13.09.2025 про надання кредиту, яка становить у загальному розмірі 21634,40 грн, з яких 7948,00 – за тілом кредиту, 13686,40 грн – за процентами.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» судові витрати в розмірі 2284,87 грн.
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повне найменування сторін: 
Повне найменування сторін та учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (місцезнаходження: ЄДРПОУ 4108423901133, адреса; місто Київ, б.Лесі Українки, будинок 26, офіс 411. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 . 

Суддя Г.Л.Тимофєєва