справа № 619/4227/26
провадження № 1-кп/619/454/26

ВИРОК
іменем України

07 липня 2026 року, 
м. Дергачі, 
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді -  ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання -  ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №62025170020017969 від 08.11.2025 за обвинуваченням: 

ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України у військовому званні «солдат», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. 
Сторони кримінального провадження:
Прокурор  -  ОСОБА_4 
захисник  - ОСОБА_5 ,
обвинувачений  -  ОСОБА_3 ,
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним. 
ОСОБА_3 наказом командира військової частини НОМЕР_1 N?62 від 07.03.2025 призначено на посаду стрільця 1 відділення 2 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ. Відповідно до вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватись Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов?язки та бути готовим до виконання завдань, пов?язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших, про все, що сталося з ним і стосується виконання службових обов?язків, та про зроблені йому зауваження зобов?язаний доповідати безпосередньому начальникові. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов?язком громадян України. Відповідно до статей 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов?язків, зобов?язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника). Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов?язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (начального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов?язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника). Згідно з вимогами ст. 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України виїзд військовослужбовців, що проходять військову службу за контрактом, за межі гарнізону здійснюється з дозволу командира військової частини. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв?язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону країни «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжено та діє по теперішній час. У частині 2 статті 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» зазначено, що Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів У країни, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Однак, ОСОБА_3 , який проходив військову службу за мобілізацією на посаді стрільця 1 відділення 2 стрілецького взводу 4 стрілецької роти 3 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 НІ У вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, незаконно вирішив ухилитися від проходження військової служби. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в порушення вищевказаних нормативно- правових актів, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи в їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов?язків, 18.05.2025 не з?явився вчасно на службу без поважних причин після вирішення соціально - побутових потреб до розташування військової частини НОМЕР_1 НГУ, яка на той момент знаходилась в АДРЕСА_2 . Доводячи свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_3 в період з 18.05.2025 по 04.05.2026, в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами розташування особового складу військової частини НОМЕР_1 НГУ та проводить час на власний розсуд, не пов?язуючи його з виконанням обов?язків військової служби та без поважних причин. За час відсутності на службі ОСОБА_3 обов?язки з військової служби за посадою не виконував, в правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд з 18.05.2025 по 04.05.2026, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України. 
Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Своїми діями  ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та підтвердив факт і обставини його вчинення, так, як це вказано вище та зазначив, що щиро розкаюється у вчиненому.
Оскільки учасники судового розгляду не заперечували, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, та з урахуванням вимог ч. 4 ст. 349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особу.
Водночас судом з`ясовано, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення доведена у повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження і обвинуваченим не оспорюються.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, які б обтяжували покарання, відповідно ст. 67 КК України судом не встановлено.
Мотиви призначення покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини, що пом`якшують покарання, дані про особу винного, а саме те, що він є таким, що раніше не судимий, за місцем проходження служби характеризується негативно, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, водночас, призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочини та попередження нових злочинів. 
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
За таких обставин справи суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції частини цієї статті, що за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації, є адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. 
За змістом ст. 75 КК України законодавець виключає застосування інституту звільнення від відбування покарання осіб, засуджених, у тому числі за злочин, передбачений ст. 407 КК України, який вчинено в умовах воєнного стану. 
Будучи військовослужбовцем та погодившись беззаперечно дотримуватись Конституції України, Законів України, Військової присяги, вимог статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків, під час воєнного стану ОСОБА_3 ухилився від виконання обов`язків військової служби та без поважних причин не з`явився вчасно на службу тривалістю понад три доби в умовах воєнного стану.
Вказаними діями ОСОБА_3 подав іншим військовослужбовцям ганебний приклад нехтування вимогами військової дисципліни, що в свою чергу підриває не лише боєготовність військових формувань, але й авторитет Збройних Сил України в цілому.
Частиною 5 ст. 72 КК України встановлено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.
Так, відповідно до протоколу, ОСОБА_3 був затриманий 04.05.2026 та відповідно до ухвали слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова від 05.05.2026 щодо останнього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжено до 27.08.2026 відповідно до ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 29.06.2026.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні. 
Запобіжний захід, у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_3 суд вважає за доцільне до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Керуючись ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд 
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання  ОСОБА_3 рахувати з дня проголошення вироку - 07.07.2026.
У строк покарання зарахувати  ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення з 04.05.2026 до дня набрання вироком законної сили, із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо  ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити незмінним – тримання під вартою.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк – з моменту вручення копії вироку. 
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя             ОСОБА_1