КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 липня 2026 року м. Київ справа №320/10332/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Міністерство оборони України про визнання протиправною бездіяльність
в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство оборони України (далі – Міноборони) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 в адміністративній справі №810/4439/16 роз`єднано у самостійні провадження позовні вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Міністерство оборони України про визнання протиправною бездіяльності. 
Вимоги позивача про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити нарахування та виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік та матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань за 2016 рік виділено в самостійне провадження.
Вказаній адміністративній справі в автоматизованій системі документообігу «Діловодство спеціалізованого суду» присвоєно №320/10332/24.
Ухвалою від 29.02.2024 справа №320/10332/24 прийнята суддею Василенко Г.Ю. до свого провадження.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача та третьої особи, порушені умови контракту, укладеного з позивачем, а саме щодо виплати грошового забезпечення як у період проходження військової служби без призначення на військову посаду та непроведених розрахунків і виплат до виключення зі списків особового складу у зв`язку з закінченням військової служби, що призвело до недоотримання позивачем грошового належного забезпечення (грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік), які мають бути поновлені у заявлений у позовній заяві спосіб. Одночасно позивач наголосив, що не надавав згоду на виключення його зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 до проведення з ним усіх необхідних розрахунків.
Представником військової частини НОМЕР_1 у відзиві на позовну заяву вказано, що позивач в 2016 році не убував в щорічну основну відпустку повної тривалості, а також не звертався з відповідною заявою про виплату грошової допомоги для оздоровлення без вибуття у відпустку, як це передбачено положеннями Інструкції від 11.06.2008 № 260, тож були відсутні підстави для виплати позивачу такої допомоги. Також зазначено, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, яка виплачується виключно за наявності коштів та за окремим рішенням Міністра оборони України, проте такого рішення щодо позивача не приймалося, тож заявлені позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають. 
Заперечуючи проти відзиву представник позивача наголосив, що доводи відповідача є необґрунтованими та такими, що суперечать дійсності, оскільки, по-перше, позивач двічі звертався з заявами про виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2016 рік; по-друге, щодо виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань позивач також звертався з заявами, при цьому відповідно до наданої Міністерством оборони України інформації у 2016 році у кошторисі міністерства передбачалися кошти для виплати вказаної допомоги.
Третя особа у письмових поясненнях щодо предмету спору, які просила врахувати під час розгляду справи зазначила, що забезпечення гарантій соціального і правового захисту, у тому числі і щодо виплати всіх належних йому видів грошового забезпечення у період проходження позивачем військової служби без призначення на військову посаду та проведення розрахунків і виплат у зв`язку із виключенням зі списків особового складу у зв`язку із закінченням військової служби, покладалося на орган військового управління (військову частину) за місцем штатної служби позивача.
Заперечуючи проти пояснень третьої особи позивача зазначив, що нормативно-правові акти, які застосовані у поясненнях третьої особи на позовну заяву не спростовують право позивача на матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та грошову допомогу для оздоровлення.
Розглянувши подані учасниками справи (їх представниками) документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 
Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 06.11.2013 № 763, відповідно до пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України полковника юстиції, ОСОБА_1 , помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з правової роботи) - начальника юридичного відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України.
Позивач звернувся до начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України з заявою від 06.07.2016 про виплату матеріальної допомоги за 2016 рік, в якій просив вжити заходів щодо термінової виплати йому матеріальної допомоги.
За результатом розгляду заяви, Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил Україна повідомлено позивача, що для отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, йому необхідно звернутися безпосередньо до командувача Військово-Морськими Силами Збройних Сил України, оскільки вжиття заходів до ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо вирішення будь-яких питань не відноситься до компетенції Фінансового управління. 
Також, позивач звернувся до начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України з заявою від 15.07.2016 про надання допомоги для оздоровлення, в якій просив вжити термінових заходів щодо надання йому допомоги на оздоровлення.
За результатом розгляду заяви, Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил Україна повідомлено позивача, що для отримання грошової допомоги для оздоровлення, йому необхідно звернутися безпосередньо до Командувача ВМС ЗСУ.
Враховуючи листи Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил Україна, позивач звернувся 13.10.2026 з заявами про виплату матеріальної допомоги за 2016 рік та про виплату грошової допомоги на оздоровлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Разом з тим, позивачу було повідомлено, що наказом Командування ВМС ЗСУ від 07.11.2016 № 225 (по стройовій частині) колишнього полковника юстиції, ОСОБА_1 , помічника командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України (з правової роботи) - начальника юридичного відділу, який перебував у розпорядженні начальника Генерального штабу – Головнокомандувача Збройних Сил України, звільненого наказом Міністра оборони України від 25.10.2016 № 970 у запас за пунктом «ж» частини шостої статті 26 (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) з 24.09.2016 виключено зі списків ІНФОРМАЦІЯ_2 , знято зі всіх видів забезпечення та направлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Цим же наказом визначено відповідно до наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260 виплатити належні види грошового забезпечення по 24.09.2016.
При цьому, листом від 16.01.2017 № 154/11/147 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема повідомило, що у період з березня 2014 року по 07 листопада 2016 року на неодноразові пропозиції прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 для подальшого проходження служби, позивач не прибував, жодних обов`язків не виконував.
Ухвалою суду у Командування ВМС ЗСУ витребовувалась інформація щодо виплат позивачу грошового забезпечення за 2015-2016 року. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомило суд, що питання щодо виплати позивачу грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2016 рік, компенсації за невикористані відпустки за 2014-2016 роки є предметом судового розгляду у справі №810/4078/16. Щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань зазначено, що така виплата не є обов`язковою та може здійснюватися на підставі наказу командира військової частини за наявності коштів. При цьому, відповідний наказ на позивача у 2016 році не видавався. Відповідно до довідки від 12.06.2019 № 1101, складеної ВЧ НОМЕР_2 підтверджено, що у жовтні 2017 року ВЧ НОМЕР_2 виплачено позивачу належне грошове забезпечення за період з 08.06.2014 по 24.09.2016. Кошти отримані згідно з довіреністю ОСОБА_2 за видатковим касовим ордером № 69 від 05.10.2017.
Вважаючи поведінку відповідача протиправною, позивач звернувся з даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходячи з положень норм законодавства, які діяли на момент їх виникнення, суд виходить з такого. 
Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Виходячи з наведених норм основного закону у зв`язку із положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.
Відповідно до статей 2, 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон№ 2011-XII) ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Згідно зі статтею 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 3 статті 15 Закону № 2011-XII, військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.
Відповідно до пункту 1.2. розділу І. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України 11.06.2008 № 260 (далі – Інструкція № 260) грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.
Згідно з пунктом 1.9. розділу І. Інструкції № 260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.
Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно.
За приписами пунктів 30.1., 30.2. розділу XXX. Інструкції № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом та набули право на щорічну основну відпустку, один раз на рік надається грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям за місцем штатної служби в разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулий рік) або без вибуття у відпустку (за їх заявою протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
Таким чином, з аналізу наведених норм вбачається, що грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям, які набули право на щорічну відпустку за місцем штатної служби у розмірі місячного грошового забезпечення, незалежно від вибуття/не вибуття у відпустку. 
З наведених обставин справи слідує, що позивач мав право на щорічну відпустку, що відповідачем не заперечується та не спростовується, відповідно і мав право на грошову допомогу для оздоровлення (один раз на рік). При цьому, відповідачем не подано суду доказів нарахування та виплати позивачу за його заявою грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік, у тому числі, при звільненні з військової службу у запас та виключені зі списків Командування ВМС СЗУ.
Натомість, відповідно до довідки від 12.06.2019 № 1101, складеної ВЧ НОМЕР_2 , грошова допомога для оздоровлення та матеріальна допомога за 2016 рік не нараховувались та не виплачувались позивачу. Документально підтверджено лише виплату позивачу компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за 2014-2016 роки. 
З наведеного суд доходить висновку, що протиправна бездіяльність відповідача призвела до безпідставного неотримання позивачем грошової допомоги для оздоровлення за 2016 рік, на яку він мав право, тож вимога позивача в частині такої допомоги підлягає задоволенню. 
Щодо вимоги про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік, суд зазначає таке.
Відповідно до пунктів 33.1.-33.3. розділу XXXІІІ. Інструкції № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Відповідно до пунктів 1, 3 наказу Міністерства оборони України від 27.01.2016 № 44 «Про особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України в 2016 році» (далі - наказ № 44) витрати на грошове забезпечення військовослужбовців здійснювати за нормами, установленими законодавством України, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення та дотримуватися такого порядку щодо виплат:
у першу чергу - щомісячне грошове забезпечення військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції;
у другу - щомісячне грошове забезпечення іншим військовослужбовцям та розрахунки зі звільненими військовослужбовцями;
у третю - грошова допомога для оздоровлення;
у четверту - інші одноразові додаткові види грошового забезпечення (за наявності коштів).
Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується за окремим рішенням Міністра оборони України.
Таким чином, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань не є обов`язковою виплатою, а є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, яка виплачується виключно за наявності коштів та за окремим рішенням Міністра оборони України. 
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 25.07.2018 у справі №809/768/16.
У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили прийняття Міністром оборони України окремого рішення про виділення коштів на виплату позивачу матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань у 2016 році.
За вказаних обставини суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік.
За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Сукупно оцінивши всі наявні у матеріалах справи докази, доводи учасників справи та їх правову аргументацію, суд доходить висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень частково не довів належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами правомірність своєї поведінки. 
У підсумку, з урахування вищезазначеного в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
в и р і ш и в:
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2016 рік.
В іншій частині – відмовити. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.