ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 року	справа № 380/11687/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Львівської регіональної філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи» (вул. Залізнична, 7, м. Львів, код ЄДРПОУ 39881851), Державного підприємства «Національні інформаційні системи» (вул. Бульварно-Кудрявська, 4, м. Київ, код ЄДРПОУ 39787008) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:
на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Львівської регіональної філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи», у якій позивач просить суд:
- визнати дії Львівської регіональної філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» протиправними щодо:
відмови у задоволенні запиту від 02.12.2025 на отримання публічної інформації;
ненадання запитуваної інформації, зазначеної у запиті від 02.12.2025;
- зобов`язати Львівську регіональну філію державного підприємства «Національні інформаційні системи» у п`ятиденний строк з моменту набрання судовим рішенням законної сили розглянути повторно запит від 02.12.2025 та надати запитувану у ньому інформацію.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 02.12.2025 звернулась до відповідача із запитом про доступ до публічної інформації, у якому просила надати інформацію щодо дати складання і строку дії виданої Державним підприємством «Національні інформаційні системи» довіреності, на підставі якої станом на 02.12.2025 діє від його імені директор Львівської регіональної філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» Дейнека І.С., надавши в електронному та паперовому вигляді її копію. 
Проте, відповідач листом від 04.12.2025 відмовив у задоволенні запиту позивачки, мотивуючи тим, що підприємство не відноситься до розпорядників публічної інформації в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону, а вимога щодо надання копії довіреності не стосується публічної інформації.
Позивачка вважає відмову відповідача надати запитувану інформацію з зазначених вище підстав протиправною, такою, що суперечить вимогам чинного законодавства України, та порушує її право на отримання інформації. 
Ухвалою суду від 12.06.2026 позивачку звільнено від сплати судового збору за подання даного позову до суду.
Ухвалою суду від 12.06.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою суду від 02.07.2026 залучено до участі у справі як співвідповідача Державне підприємство «Національні інформаційні системи».
Представниця Державного підприємства «Національні інформаційні системи» щодо задоволення позову заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що 02.12.2025 позивач звернулась до ДП «НАІС» в особі Львівської регіональної філії із запитом на інформацію, у якому просила повідомити дату складання та строк дії довіреності, на підставі якої станом на 02.12.2025 діє від імені Підприємства директор Львівської регіональної філії ДП «НАІС» Дейнека І.С., а також надати копію зазначеної довіреності в електронному (скановану в кольоровому форматі з оригіналу) та паперовому вигляді. Львівською регіональною філією ДП «НАІС» розглянуло зазначений запит та листом від 04.12.2025 № 6751/35-11 надало ОСОБА_1 вмотивовану відповідь. У вказаному листі було роз`яснено правовий статус ДП «НАІС» як суб`єкта господарювання та межі застосування Закону України «Про доступ до публічної інформації», зазначено про відсутність суспільного інтересу щодо запитуваних відомостей, а також повідомлено про відсутність правових підстав для надання копії довіреності в порядку, передбаченому зазначеним Законом. Вважає, що позивач у встановлений законом строк отримала вмотивовану відповідь від Філії на Запит.
Вказує, що згідно з чинними положеннями Статуту Підприємства, метою діяльності ДП «НАІС» є створення, розробка, підтримка, супроводження, удосконалення, модернізація та технічне супроводження Єдиних та Державних реєстрів, автоматизованих систем, баз даних та інших інформаційних систем, держателем яких є Міністерство юстиції України. При цьому, відповідно до пункту 3.5 Статуту, підприємство діє на принципах госпрозрахунку, самофінансування та самоокупності і функціонує як самостійний суб`єкт господарювання.
Оскільки ДП «НАІС» функціонує виключно на принципах госпрозрахунку та самофінансування, воно не є бюджетною установою, не наділене повноваженнями розпорядника чи одержувача бюджетних коштів та не фінансується з Державного бюджету України, відтак, на ДП «НАІС» не поширюються вимоги пункту 2 частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо юридичних осіб, які фінансуються з державного чи місцевих бюджетів. В свою чергу, Підприємство не є органом державної влади та не здійснює будь-яких управлінських функцій, а є суб`єктом господарювання, основною метою діяльності якого є технічне та технологічне забезпечення Єдиних та Державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, їх створення та супроводження, надання доступу до реєстрів, забезпечення збереження та захисту даних, що містяться в них. Оскільки запит позивача повністю перебуває поза межами категорій інформації, визначених пунктами 4 та 5 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI, ДП «НАІС» не є належним розпорядником цієї інформації у розумінні закону. Опрацювання та розгляд звернення здійснювалися ДП «НАІС» в особі відокремленого підрозділу із наданням вмотивованої відповіді від 04.12.2025 № 6751/35-11, що повністю спростовує твердження позивача щодо протиправності відмови у наданні інформації.
Вважає, що право особи на доступ до інформації завжди обмежене законодавчо встановленими рамками. Філія повністю виконала свої обов`язки в інформаційних відносинах із Позивачем, вчасно розглянувши запит від 02.12.2025 та надавши офіційну, вмотивовану відповідь із чітким роз`ясненням правових підстав. Оскільки надання відповіді як таке відбулося, а незгода позивача з її змістом не є тотожною протиправній бездіяльності чи незаконній відмові відповідача, за таких обставин доводи позивача про порушення її прав не знайшли свого підтвердження, а заявлені позовні вимоги є необґрунтованими. Просить відмовити в задоволенні позову.
Ухвалою суду від 02.07.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представниці відповідача-2 про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском позивачкою строку звернення до суду.
Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.
02.12.2025 позивачкою засобами електронної пошти направлено на адресу Львівської регіональної філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи» запит про надання публічної інформації від 02.12.2025, у якому позивачка просила поінформувати щодо дати складання і строку дії виданої Державним підприємством «Національні інформаційні системи» довіреності, на підставі якої станом на 02.12.2025 діє від його імені директор Львівської регіональної філії державного підприємства «Національні інформаційні системи» Дейнека І.С., надавши в електронному (скановану в кольоровому форматі з оригіналу документа) та у паперовому вигляді її копію.
Листом від 04.12.2025 №6751/35-11 відповідач-1, зокрема, повідомив позивачку про те, що Підприємство не відноситься до розпорядників публічної інформації в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки Підприємство не фінансується з державного бюджету, не є розпорядником та/або одержувачем бюджетних коштів в розумінні положень п. 38, 47 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, а згідно п. 3.5 власного Статуту (є у відкритому доступі на офіційному вебсайті ДП «НАІС»), діє на принципах госпрозрахунку, самофінансування та самоокупності та функціонує як самостійний суб`єкт господарювання. 
Відповідачем-1 також вказано, що запитувана інформація не стосується публічної інформації по відношенню до якої, враховуючи обсяг повноважень та статус, Підприємство визначено розпорядником, та, відповідно, виходить за межі регулювання Закону. 
З огляду на викладене, відповідач-1 повідомив позивачку про відсутність підстав для задоволення її запиту.
Вважаючи протиправними такі дії відповідача-1, позивачка звернулась до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За визначенням термінів, наведених у статті 1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-XII (далі - Закон № 2657-XII), інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді; документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.
Статтею 2 Закону № 2657-XII визначено, що основними принципами інформаційних відносин є, зокрема, відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією.
Основними напрямами державної інформаційної політики у розумінні приписів ч. 1 ст. 3 Закону № 2657-XII є, зокрема: забезпечення доступу кожного до інформації; забезпечення рівних можливостей щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації; забезпечення відкритості та прозорості діяльності суб`єктів владних повноважень.
Статтею 5 Закону № 2657-XII визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 2657-XII право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та медіа про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 7 Закону № 2657-XII право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації (стаття 3 Закону № 2939-VI).
Згідно із нормами ст. 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до ст. 12 Закону № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Згідно ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них; 5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією) (ч. 2 ст. 13 Закону № 2939-VI).
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону № 2939-VI усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Статтею 14 Закону № 2939-VI визначено обов`язки розпорядників інформації, а саме: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Згідно ст. 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Письмовий запит подається в довільній формі.
Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Отже, чинне законодавство гарантує доступ до публічної інформації та визначає строк надання такої інформації.
За правилами ч. ч. 1-5 ст. 22 Закону № 2939-VI Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.
Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.
Суд встановив, що позивачка звернулась до відповідача-1 із запитом про доступ до публічної інформації, у якому просила надати інформацію щодо дати складання і строку дії виданої ДП «Національні інформаційні системи» довіреності, на підставі якої станом на 02.12.2025 діє від його імені директор ЛРФ ДП «Національні інформаційні системи» Дейнека І.С., надавши в електронному та паперовому вигляді її копію.
Відповідач-1 листом від 04.12.2025 повідомив позивачку про відсутність підстав для задоволення її запиту, оскільки Підприємство не належить до розпорядників публічної інформації, а запитувана інформація не стосується публічної інформації, яку має надавати Підприємство відповідно до вимог Закону № 2939-VI. 
Отже, спірні правовідносини у даній справі стосуються правомірності дій відповідача-1 щодо відмови позивачці у задоволенні її запиту про надання публічної інформації та ненадання запитуваної інформації.
Оцінюючи дії відповідача-1 на предмет відповідності вимогам Закону № 2939-VI, суд зазначає наступне.
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії Статуту ДП «Національні інформаційні системи» (далі – Статут), затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.11.2024 №1219/5, Державне комерційне підприємство «Національні інформаційні системи» (далі - Підприємство) засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства юстиції України (п. 1.1. Статуту).
Згідно п. п. 2.1, 2.2 Статуту метою діяльності Підприємства є: отримання прибутку шляхом здійснення господарської діяльності в сфері створення, розробки, підтримки, супроводження, удосконалення, модернізації та технічного супроводження Єдиних та Державних реєстрів, автоматизованих систем, баз даних та інших інформаційних систем (далі - Системи), функції з адміністрування, супроводження, забезпечення функціонування та підтримки роботи яких покладено па Підприємство. 
Основними завданнями Підприємства є: адміністрування Систем; здійснення заходів зі створення, розробки, впровадження, супроводження та модернізації програмного забезпечення Систем; технічне і технологічне забезпечення, супроводження, збереження та захист даних; здійснення технічних та технологічних заходів з надання, блокування та анулювання доступу до Систем; інші заходи (дії), передбачені законодавством.
Підприємство діє на принципах госпрозрахунку, самофінансування та самоокупності та функціонує як самостійний суб`єкт господарювання (п. 3.5 Статуту).
З наведених положень Статуту та з аналізу запиту позивачки від 02.12.20225 суд робить висновок, що запитувана позивачкою інформація не стосується умов постачання товарів, послуг та цін на них, що надаються Підприємством відповідно до чинного законодавства, а також інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради, внаслідок чого у відповідача-1 були відсутні підстави для задоволення запиту позивачки в порядку Закону№2939-VI. Крім цього, запитувана інформація жодним чином не належить до категорій інформації, визначеної п. 5 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VI.
Таким чином, відповідачем-1 у листі від 04.12.2025 зазначено мотивовану підставу відмови у наданні інформації на запит позивачки.
Згідно із вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд робить висновок про відмову у задоволенні позову повністю.
Відповідно до вимог ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ухвалив:
у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської регіональної філії Державного підприємства «Національні інформаційні системи», Державного підприємства «Національні інформаційні системи» про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст судового рішення складено 07.07.2026 року.

Суддя	Костецький Назар Володимирович