КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
09 липня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/7293/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,
при секретарі Мудрак Р. Р.,
за участі: представника заявника - адвоката Куриленко О. А. (в режимі ВКЗ)
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Куриленко Олександри Артемівни, в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Мальцева Д. О.
від 19 грудня 2025 року
у цивільній справі № 761/50797/25 Шевченківського районного суду міста Києва
за заявою ОСОБА_1 , 
заінтересована особа: Дарницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
про встановлення факту, що має юридичне значення,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі по тексту - заявник) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із заявою, відповідно до якої просив:
- встановити факт, що має юридичне значення - факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- встановити факт, що має юридичне значення - факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Донецьк, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті - м. Донецьк Донецької області, Україна.
Заява обґрунтована тим, що заявник є сином громадянки України ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Донецьк та померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що було видано свідоцтво про смерть від 30.07.2025 на тимчасово окупованій території України. 
Заявник як син померлої через свого представника адвоката Куриленко О. А. звернувся з відповідною заявою про встановлення факту смерті його матері до Дарницького районного суду міста Києва. Проте, рішенням від 27.11.2025 у справі № 753/25561/25 суд відмовив заявнику у встановленні факту смерті його матері, оскільки у документах «містяться розбіжності у написанні прізвищ заявника « ОСОБА_2 » та померлої - « ОСОБА_4 », що позбавляє суд можливості встановити, що заявник є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , смерть якої настала ІНФОРМАЦІЯ_5 і що він відноситься до кола заявників, які можуть звернутися з заявою про встановлення факту смерті на окупованій території.
Така відмова змусила заявника звернутися до суду із новою заявою.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 грудня 2025 року заяву задоволено частково.
Встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . В іншій частині заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі адвокат Куриленко О. А., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у встановленні факту смерті на окупованій території скасувати, та ухвалити в наведеній частині нове рішення, яким задовольнити заяву та встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП за даними ДРФО НОМЕР_1 , уродженки м. Донецьк, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті - м. Донецьк Донецької області, Україна.
Зазначає, що суд припустився порушення норм процесуального права, зокрема неправильно витлумачив та застосував положення частин четвертої та п`ятої статті 82 ЦПК України. Вказує, що попередня відмова Дарницького районного суду міста Києва від 27.11.2025 у справі № 753/25561/25 була зумовлена виключно процесуальними причинами, а саме наявністю розбіжностей у написанні прізвищ заявника « ОСОБА_2 » та померлої « ОСОБА_4 », що позбавило його статусу належного суб`єкта звернення відповідно до статті 317 ЦПК України. Звертає увагу на те, що Дарницький районний суд міста Києва взагалі не досліджував надану доказову базу на підтвердження факту смерті на окупованій території та не розглядав заяву по суті. Наголошує, що чинне законодавство не містить заборони на повторне звернення із заявою про встановлення юридичного факту, якщо первісна відмова була пов`язана не з доказовою базою самого факту, а з відсутністю рішення про встановлення родинних відносин. Стверджує, що встановлення Шевченківським районним судом міста Києва факту родинних відносин у цій же справі № 761/50797/25 усунуло будь-які розбіжності та повністю підтвердило його право на ініціювання питання про встановлення факту смерті матері. 
Повідомляє, що факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Донецьку, повністю доводиться копіями медичного свідоцтва про смерть від 29.07.2025, свідоцтва про смерть від 30.07.2025, виданого міським відділом ЗАЦС так званої донецької народної республіки, довідки про смерть № С-11689, а також договором-замовленням на проведення поховання від 31.07.2025 та фотокопіями місця поховання на цвинтарі «Красний Пахар». 
Вважає, що суд першої інстанції проявив надмірний формалізм та проігнорував складні життєві обставини заявника, у зв`язку з чим не забезпечив повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих доказів у їх сукупності. 
Відзив до Київського апеляційного суду не надходив. 
Від Дарницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві надійшла заява в якій відділ просив слухати справу без представника заінтересованої особи. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник заявника адвокат Куриленко О. А. (в режимі ВКЗ), апеляційну скаргу підтримала із викладених у ній підстав та доводів.
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено, що родинні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як сином та матір`ю, підтверджуються: повторно виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьк Донецької області свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , Державним реєстром актів цивільного стану № 00054975991 від 26.11.2025 (копія надається - додаток 4, разом зі свідоцтвом), в якому зазначено наступне: « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - Донецьк; батько - ОСОБА_5 , мати - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 », а також іншими доданими до матеріалів справи доказами.
Рішенням Дарницький районний суд міста Києва 27.11.2025 заявнику відмовлено у встановленні факту смерті його матері. Причина відмови - у документах «містяться розбіжності у написанні прізвищ заявника « ОСОБА_2 » та померлої - « ОСОБА_4 », що позбавляє суд можливості встановити, що заявник є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , смерть якої настала ІНФОРМАЦІЯ_5 і, що він відноситься до кола заявників, які можуть звернутися з заявою про встановлення факту смерті на окупованій території.
Частково задовольняючи заяву в частині встановлення факту родинних відносин та відмовляючи у задоволенні вимог про встановлення факту смерті, суд першої інстанції виходив із того, що вимоги щодо підтвердження кровного зв`язку між заявником та померлою є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи, зокрема свідоцтвом про народження та даними Державного реєстру актів цивільного стану. Встановивши, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27.11.2025, яке набрало законної сили, заявнику вже було відмовлено у встановленні факту смерті його матері ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про неможливість повторного розгляду цього ж питання між тими самими учасниками справи. Керуючись положеннями частин четвертої та п`ятої статті 82 ЦПК України, суд першої інстанції зазначив, що обставини, встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, мають преюдиціальний характер, є обов`язковими для суду та не підлягають повторному доказуванню в іншій справі. Разом з тим, суд першої інстанції зауважив, що встановлений ним у цьому процесі факт родинних відносин є нововиявленою обставиною в розумінні частини першої статті 423 ЦПК України. З огляду на це, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав заявника є звернення до Дарницького районного суду міста Києва із заявою про перегляд судового рішення від 27.11.2025 за нововиявленими обставинами, а не ініціювання нового судового провадження.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення оскаржується та відповідно переглядається у частині відмови у встановленні факту смерті.
Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у встановленні факту смерті з наступних підстав.
Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно.
Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 320/4938/17 визначив, що суб`єктивними межами преюдиції є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Поряд з цим, стала практика Верховного Суду виходить з того, що преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанови Верховного Суду від 10.10.2019 по справі № 910/2164/18, від 08.07.2019 по справі № 908/156/18, від 17.11.2021 у справі № 806/3572/17).
Як убачається з матеріалів справи, Дарницький районний суд міста Києва у рішенні від 27.11.2025 відмовив у задоволенні заяви виключно через наявність розбіжностей у написанні прізвищ заявника та померлої особи, що свідчило про недоведеність статусу заявника як члена сім`ї померлої в розумінні статті 317 ЦПК України. Дарницький районний суд міста Києва взагалі не досліджував і не встановлював обставин, що стосуються самого факту, часу, місця та причин смерті ОСОБА_2 . Отже, преюдиційних фактів щодо відсутності самої події смерті особи цим рішенням встановлено не було. Відтак, висновок Шевченківського районного суду міста Києва про те, що первісне рішення суду перешкоджає розгляду вимоги про встановлення факту смерті по суті, є помилковим.
Судова практика Верховного Суду вказує на те, що встановлення факту смерті особи має істотне значення для захисту та реалізації особистих немайнових і майнових прав громадян України, а судовий розгляд у таких категоріях справ повинен уникати надмірного формалізму. В умовах тимчасової окупації територій та ведення воєнного стану держава зобов`язана забезпечити ефективний доступ до правосуддя та захист прав людини відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та завдань цивільного судочинства, закріплених у статті 2 ЦПК України. Смерть особи є юридичним фактом, з яким закон пов`язує виникнення, зміну або припинення численних правовідносин, зокрема спадкових правовідносин та права на соціальний захист.
При вирішенні справ про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України суди мають застосовувати сформульовані у міжнародній практиці «намібійські винятки», розроблені Міжнародним судом ООН та Європейським судом з прав людини. Зміст цих винятків зводиться до того, що документи, видані незаконними органами окупаційної влад, повинні братися до уваги судами в обмеженому контексті, якщо їхнє повне ігнорування потягне за собою серйозні порушення або обмеження прав мешканців цих територій, зокрема у сфері реєстрації народжень, смертей і шлюбів. Врахування судом таких документів жодним чином не означає легітимізацію окупаційної влади, а є інструментом захисту прав громадян України, які опинилися в складних життєвих обставинах (правові висновки у постановах Верховного Суду від 18.02.2026 у справі № 183/1557/25, від 29.03.2023 у справі № 753/8033/22).
Враховуючи, що Шевченківський районний суд міста Києва у цьому ж судовому процесі встановив факт родинних відносин та визнав, що померла ОСОБА_2 є рідною матір`ю заявника, процесуальну перешкоду щодо статусу суб`єкта звернення було усунуто. 
Надані заявником докази, а саме: копія медичного свідоцтва про смерть від 29.07.2025, копія свідоцтва про смерть від 30.07.2025, копія довідки про смерть № С-11689, копія договору-замовлення на проведення поховання від 31.07.2025 на цвинтарі «Красний Пахар» у місті Донецьку та фотокопії місця поховання є належними, допустимими та в сукупності достатніми для повного підтвердження події смерті особи у певний час та за певних обставин (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 759/5313/21). 
Суд першої інстанції помилково ототожнив відмову у задоволенні заяви з процесуальних підстав із вирішенням справи по суті та безпідставно відмовив у захисті порушеного права, направивши заявника на перегляд попереднього рішення за нововиявленими обставинами, що призвело б до затягування судового процесу та обмеження доступу до правосуддя. 
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про встановлення факту смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Донецьк - ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце смерті - м. Донецьк Донецької області, Україна.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 376, 381, 383 ЦПК України суд, -
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу адвоката Куриленко Олександри Артемівни, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 грудня 2025 року в частині відмову у задоволенні заяви про встановлення факту смерті скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - задовольнити.
Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженки м. Донецьк - ІНФОРМАЦІЯ_7 року, місце смерті - м. Донецьк Донецької області, Україна.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 13 липня 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов