ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 вересня 2026 року | Справа № 280/6942/26 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Богатинського Б.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ІМПЕРІЯ РА» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ІМПЕРІЯ РА» (далі - позивач) до Одеської митниці (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:
Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості №UA500020/2026/000107/1 від 21 квітня 2026 року. 
Визнати протиправною та скасувати картку відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2026/000136 від 21 квітня 2026 року. 
Стягнути з Одеської митниці на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ІМПЕРІЯ РА» судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.
Позивачем сплачений судовий збір у розмірі 8058,56 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що ним виконані усі умови, визначені Митним кодексом України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі - МК України) для забезпечення можливості перевірити та підтвердити заявлену ним митну вартість товару. Надані позивачем митниці на підтвердження заявленої митної вартості спірної товарної партії документи не містять розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, не мають ознак підробки, містять всі необхідні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни фактично сплаченої за ці товари. Митницею наявність сумнівів у правильності заявленої декларантом митної вартості не обґрунтована, вимога митниці про надання додаткових документів є протиправною. Позивач просить позов задовольнити.
Ухвалою суду від 14 липня 2026 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
28 липня 2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що в поданих позивачем документах на підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару було виявлено недоліки, у зв`язку з чим витребувано додаткові документи, які не були надані позивачем в повному обсязі. Зазначає, що позивачем не підтверджено заявлену митну вартості імпортованого товару, що зумовило відсутність підстав для оформлення товару за визначеною декларантом митною вартістю. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити.
28 липня 2026 року відповідачем подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, оскільки прийняття рішення у справі, правильне вирішення справи, викладення обґрунтованої правової позиції, а також формування судової практики має важливе значення для Тернопільської митниці.
Ухвалою суду від 29 липня 2026 року у задоволенні клопотання Одеської митниці про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, - відмовлено.
На підставі матеріалів справи, судом встановлено наступні обставини.
01.11.2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД ІМПЕРІЯ РА» було укладено з компанією The SKINFACTORY CO. LTD (Республіка Корея) контракт на поставку товару №011124 (Контракт), відповідно до умов якого Продавець зобов`язується постачати косметичну продукцію в узгодженій з Покупцем кількості згідно Інвойсу, а Покупець зобов`язується прийняти поставлену продукцію відповідної якості та провести її оплату.
Термін дії Контракту становить 2 (два) роки з моменту його підписання та автоматично пролонгується у відповідності до умов п.7.1.
Відповідно до п.7.2.1. Контракту, якщо у відповідному Інвойсі не встановлено інше, плата за Товар здійснюється Покупцем в USD на умовах 100% передплати згідно з проформою Інвойса Продавця шляхом банківського переказу на банківський рахунок Продавця.
13.01.2026 року компанією The SKINFACTORY CO.LTD було виставлено на адресу Позивача інвойс (як підтвердження готовності виконати замовлення) № TSF-251208- BD-20 на загальну суму 52 691,81 дол. США.
16.01.2026 року позивачем було сплачено грошові кошти у розмірі 52 691,81 дол. США, з посиланням на контракт та інвойс № TSF-251208-BD-20 від 13.01.2026, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті № 65872b64-da6b-4627- 972b-6422e97bb83c.
04.02.2026 року, компанією The SKINFACTORY CO.LTD було виставлено на адресу позивача комерційний інвойс з таким же номером № TSF-251208-BD-20 на той самий асортимент товару, та загальну суму 52 691,81 дол. США.
Відповідно до п.10.1. Контракту, у відповідності до міжнародних правил ІНКОТЕРМС 2010, умови поставки будуть відповідати базису поставки FOB (Південна Корея), якщо інше не вказано в Інвойсі. В інвойсах №TSF-251208-BD-20 від 13.01.2026 та від
04.02.2026 умови поставки були вказані такі ж самі. 
Компанією The SKINFACTORY CO.LTD продукція на адресу Позивача була відправлена 05 лютого 2026 року, що підтверджується коносаментом №MEDUKC388288.
Для отримання послуг транспортування продукції, Позивачем був укладений договір транспортного експедирування та надання послуг з митного оформлення вантажу №2208/25 від 15.09.2025 з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФОНТАН- ТРАНС», код ЄДРПОУ 43644761.
В свою чергу контрагентом, було укладено договір № F00163 про надання послуг від 18.01.2022 з ТОВ «МШК Україна» код ЄДРПОУ 34930940, за допомогою якою було організовано виконання замовлення за договором транспортного експедирування та надання послуг з митного оформлення вантажу 2208/25 від 15.09.2025.
Вартість транспортних послуг (морського перевезення вантажу) за межами митної території України з порту Пусан (Південна Корея) в порт Одеса (Україна) склала 212 190,72 грн., що підтверджується рахунком на оплату № 186 від 14.04.2026 та фінансовою довідкою про транспортні витрати № 14/04/1 від 14.04.2026.
З метою здійснення митного оформлення товару, позивачем 17.04.2026 до митного контролю та митного оформлення надіслано електронну митну декларацію (далі – ЕМД) №26UA500020002852U9 на товар, опис якого зазначено в гр. 31 ЕМД. 
Визначення митної вартості товару було здійснено за основним (першим) методом, тобто за ціною товарів (ресурсів), які імпортуються (вартість операції).
До поданої митної декларації, подані наступні документи: контракт на поставку товару №011124 від 01.11.2024; інвойс №TSF-251208-BD-20 від 04.02.2026, де був вказаний перелік продукції, наміченої до постачання та її загальна вартість у розмірі 52 691,81 дол. США; платіжна інструкція в іноземній валюті № 65872b64-da6b-4627-972b-6422e97bb83c від 16.01.2026 на загальну суму 52 691,81 дол. США; коносамент №MEDUKC388288 від 05.02.2026; рахунок на оплату транспортних послуг №186 від 14.04.2026; фінансову довідку про транспортні витрати № 14/04/1 від 14.04.2026; договір транспортного експедирування та надання послуг з митного оформлення вантажу № 2208/25 від 15.09.2025; наряд №DOL00012450 від 15.04.2026; сертифікат походження № К001-26-0141786 від 12.03.2026; ваговий документ № 432012 від 17.04.2026; експортну митну декларацію № 44804-26-010318Х від 26.01.2026.
20.04.2026 року позивачу від відповідача надійшло повідомлення, в якому було зазначено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:
1) Митна декларація країни відправлення від 26.01.2026 №44804-26-010318X не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує заявлену митну вартість товарів, оскільки складена раніше дати інвойсу від 04.02.2026 №TSF-251208-BD-20 та коносаменту від 05.02.2026 №MEDUKC388288, не містить відомостей про контракт, на підставі якого здійснювався експорт товару.
2) Наданий до митного оформлення Банківський платіжний документ, що стосується товару від 16.01.2026 № 65872b64-da6b-4627-972b 6422e97bb83c, в графі (Remittance information) вказано передоплату згідно інвойсу № TSF-251208-BD-20 від 13.01.2026, що відрізняється від дати інвойсу, наданому до митного оформлення. Враховуючи зазначене, відсутність у банківських платіжних документах точного посилання на рахунок-фактуру (інвойс), унеможливлює ідентифікувати такий документ з оплатою за оцінюваний товар.
3) Відповідно до графи 21 ЕМД від 17.04.2026 № 26UA500020002852U9 товар прибув на судні RAMCO, що підтверджено відомостями, що містяться в наданому до митного оформлення навантажувальному документі від 15.04.26 №DOL00012450, разом з цим, в коносаменті від 05.02.2026 № MEDUKC388288 згідно якого здійснювалось міжнародне перевезення на адресу одержувача, зазначено судно MSC HAMBURG GT604W. Тобто здійснювались операції розвантаження, перевантаження контейнерів, а також надавались інші, пов`язані з транспортуванням послуги, зокрема портові (зберігання, обробка вантажу, зважування тощо). З огляду на зазначене митний орган зазначає щодо наявності у імпортера додаткових витрат на транзитні митні формальності, доставку товару від транзитного порту до кордону України тощо. Слід зазначити, що згідно з роз`ясненнями, наведеними у Компендіумі з митного оцінювання Всесвітньої митної організації, до транспортних витрат повинні включатись всі витрати, пов`язані з перевезенням товарів або що є умовою їх перевезення, незалежно від того, чи є вони основними чи непрямими витратами, понесеними в зв`язку з переміщенням товарів до місця ввезення на МТУ, тобто які є суттєвим етапом усієї транспортної операції. Таким чином, декларантом документально не підтверджено повноту включення до ціни, що фактично сплачена за оцінюваний товар, складових митної вартості, визначених пунктами 5, 6 част. 10 ст. 58 Кодексу. Поставка оцінюваного товару заявлена на комерційних умовах поставки FOB BUSAN (KR). На вказаних умовах поставки FOB покупець зобов`язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару та понести витрати, пов`язані з доставкою товару до місця призначення відповідно до офіційних правил Міжнародної торгової палати для тлумачення торговельних термінів (Інкотермс). Але, до митного оформлення договір про здійснення міжнародного перевезення не надано. На вказаних умовах поставки до обов`язків продавця також належать витрати, пов`язані з навантаженням товару на борт судна та перевантаженням. Проте, в наданому до митного оформлення рахунку на оплату від 14.04.2026 № 186 -відсутні відомості щодо вартості навантажувально-розвантажувальних робіт, про перевантаження на судно RAMCO , що зазначено в гр.21 митної декларації, а також в навантажувальному документі від 15.04.26 №DOL00012450.
4) У наданому до митного оформлення рахунку на оплату про надання транспортно експедиційних послуг від 14.04.2026 № 186 вказано, що оплата повинна бути здійснена протягом 3-х банківських днів. Проте, декларантом не надано банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури, а отже, не надано належних документальних підтверджень складових митної вартості, визначених пунктами 6 частини десятої статті 58 Кодексу.
Позивачу запропоновано надати документи, що підтверджують заявлену митну вартість, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
Позивач листом № 21/04.02 від 21.04.2026 додатково надав митниці додаткові пояснення та копії документів, а саме: інвойс № TSF-251208-BD-20 від 13.01.2026; договір про надання послуг №F00163 від 18.01.2022, який був укладений між контрагентом Позивача - Експедитором ТОВ «ФОНТАН-ТРАНС» та третьою особою ТОВ «МШК Україна», який був залучений до транспортування продукції на адресу ТОВ «ТД ІМПЕРІЯ РА»; заявка № 16/01-1 від 16.01.2026 до договору № 2208/25 транспортного експедирування та надання послуг з оформлення вантажу від 15.09.2025; платіжна інструкція № 889 від 15.04.2026 на підтвердження оплати послуг транспортування за рахунком № 186 від 14.04.2026; прайс - лист виробника товару від 01.01.2026.
21.04.2026 від відповідача надійшло повідомлення, в якому було зазначено, що наданий лист з поясненнями щодо розбіжностей, в повній мірі їх не спростовує. Декларантом не подані усі документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ, розбіжності не спростовано в повному обсязі. Додатково зазначено, що митну вартість товарів буде скориговано за резервним методом.
21.04.2026 року відповідачем прийнято Рішення про коригування митної вартості товару №UA500020/2026/000107/1, відповідно до якого, загальна митна вартість задекларованого Товару №1 скоригована митницею за другорядним методом визначення митної вартості - 2-r - резервний метод, згідно з положеннями ст.64 МКУ, а також відмовлено у прийнятті вказаної митної декларації шляхом оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
У митному оформленні ЕМД №26UA500020002852U9 від 17.04.2026 відмовлено, складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500020/2026/000136.
Не погодившись з вказаними рішеннями про коригування митної вартості, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з статтею 1 МК України законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню ст. VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 (далі - ГААТ).
Згідно з ч. 2 ст. VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
Частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно з ч. 2 ст. 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Згідно з ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;
2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, наведений в ч. 2 ст. 53 МК України. 
Такими документами є: 
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації, про що вказано в постанові Верховного Суду від 07.11.2018 по справі № 826/18258/13-а.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. (ч. 6 ст. 53 МК України)
Згідно зі ч. 1-3 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з ч.6, ч. 7 ст.54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу. 
З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів судом встановлено, що митний орган дійшов висновку про неможливість застосування першого методу митної вартості товару, з наступних підстав:
1.Митна декларація країни відправлення від 26.01.2026 №44804-26-010318X не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує заявлену митну вартість товарів, оскільки складена раніше дати інвойсу від 04.02.2026 №TSF- 251208-BD-20 та коносаменту від 05.02.2026 №MEDUKC388288, не містить відомостей про контракт, на підставі якого здійснювався експорт товару.
Щодо цього зауваження митниці, суд зазначає, що митна декларація країни - відправлення не є обов`язковими документами, які підтверджують митну вартість, у відповідності до ч.2 ст. 53 МК України.
Вказаний документ був доданий до митного оформлення, як додатковий, який підтверджує, що товар був задекларований та випущений митницею країни - відправлення 26.01.2026. Відомості про контракт у експортній декларації не є обов`язковими.
Документами, що підтверджують вартість товару, відповідно до ч.2. ст. 53 МК України, та його транспортування є контракт № 011124 від 01.11.2024, інвойс №TSF-251208-BD-20 від 04.02.2026, платіжна інструкція №№65872b64-da6b-4627-972b6422e97bb83c від 16.01.2026, коносамент № M.EDUKC388288 від 05.02.2026, рахунок на оплату транспортних послуг № 186 від 14.04.2026, які були надані позивачем до митного оформлення.
Розбіжності в датах документів є об`єктивними, обумовлені особливостями оформлення експортних процедур у країні відправлення та логістикою перевезення.
Таким чином, вказане твердження митного органу є необґрунтованим, та таким, що не впливає на можливість визначення та підтвердження заявленої митної вартості.
2. Наданий до митного оформлення Банківський платіжний документ, що стосується товару від 16.01.2026 № 65872b64-da6b-4627-972b 6422e97bb83c, в графі (Remittance information) вказано передоплату згідно інвойсу № TSF- 251208-BD-20 від 13.01.2026, що відрізняється від дати інвойсу, наданому до митного оформлення. Враховуючи зазначене, відсутність у банківських платіжних документах точного посилання на рахунок-фактуру (інвойс), унеможливлює ідентифікувати такий документ з оплатою за оцінюваний товар.
Суд зазначає, що позивачем що до відповіді на повідомлення митниці вих. № 21/04.02 від 21.04.2026 був доданий інвойс № TSF-251208-BD-20 від 13.01.2026, а також надані пояснення.
Так, було вказано, що згідно п.1.1. Контракту було виставлено інвойс № TSF-251208- BD-20 від 13.01.2026 для узгодження асортименту товару та передплати за товар. Оплата за товар здійснювалася на підставі вказаного інвойсу, що підтвердило згоду на покупку даного товару.
Оплата за товар була здійснена раніше, ніж був виставлений інвойс від 04.02.2026 №TSF-251208-BD-20, відповідно, в платіжній інструкції об`єктивно не могло бути посилання на нього.
Інвойс від 04.02.2026 було оформлено вже після фактичного відвантаження товару із зазначенням номеру контейнера. Разом з тим, вказані два інвойси мають ідентичний асортимент товару, вартість, ціну за одиницю, що дозволяє митному органу пов`язати ці документи між собою для підтвердження митної вартості.
3. Відповідно до графи 21 ЕМД від 17.04.2026 № 26UA500020002852U9 товар прибув на судні RAMCO, що підтверджено відомостями, що містяться в наданому до митного оформлення навантажувальному документі від 15.04.26 №DOL00012450, разом з цим, в коносаменті від 05.02.2026 № MEDUKC388288 згідно якого здійснювалось міжнародне перевезення на адресу одержувача, зазначено судно MSC HAMBURG GT604W. Тобто здійснювались операції розвантаження, перевантаження контейнерів, а також надавались інші, пов`язані з транспортуванням послуги, зокрема портові (зберігання, обробка вантажу, зважування тощо). З огляду на зазначене митний орган зазначає щодо наявності у імпортера додаткових витрат на транзитні митні формальності, доставку товару від транзитного порту до кордону України тощо. Слід зазначити, що згідно з роз`ясненнями, наведеними у Компендіумі з митного оцінювання Всесвітньої митної організації, до транспортних витрат повинні включатись всі витрати, пов`язані з перевезенням товарів або що є умовою їх перевезення, незалежно від того, чи є вони основними чи непрямими витратами, понесеними в зв`язку з переміщенням товарів до місця ввезення на МТУ, тобто які є суттєвим етапом усієї транспортної операції. Таким чином, декларантом документально не підтверджено повноту включення до ціни, що фактично сплачена за оцінюваний товар, складових митної вартості, визначених пунктами 5, 6 част. 10 ст. 58 Кодексу. Поставка оцінюваного товару заявлена на комерційних умовах поставки FOB BUSAN (KR). На вказаних умовах поставки FOB покупець зобов`язаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару та понести витрати, пов`язані з доставкою товару до місця призначення відповідно до офіційних правил Міжнародної торгової палати для тлумачення торговельних термінів (Інкотермс). Але, до митного оформлення договір про здійснення міжнародного перевезення не надано. На вказаних умовах поставки до обов`язків продавця також належать витрати, пов`язані з навантаженням товару на борт судна та перевантаженням. Проте, в наданому до митного оформлення рахунку на оплату від 14.04.2026 № 186 -відсутні відомості щодо вартості навантажувально-розвантажувальних робіт, про перевантаження на судно RAMCO , що зазначено в гр.21 митної декларації, а також в навантажувальному документі від 15.04.26 №DOL00012450.
Суд зазначає, що зміна судна та перевантаження контейнерів є звичайною практикою міжнародних морських перевезень і не свідчить про наявність додаткових витрат, не включених до митної вартості. При цьому митним органом не доведено фактичного понесення декларантом додаткових витрати, які не враховані у митній вартості.
Так, позивачем до митного оформлення було надано договір транспортного експедирування та надання послуг з митного оформлення № 2208/25 від 15.09.2025 та заявку до договору № 16/01-1 від 16.01.2026. В заявці до договору було вказано маршрути перевезення, в тому числі морське. Єдиним суб`єктом надання транспортних послуг було ТОВ «ФОНТАН-ТРАНС». Тобто, виставленим рахунком № 186 від 14.04.2026 та фінансовою довідкою № 14/04/1 від 14.04.2026 суб`єкт надання послуг транспортування підтвердив вартість транспортних послуг до території України у розмірі 212190,72 грн з врахування усіх понесених витрат. Окрім того було надано платіжну інструкцію № 889 від 15.04.2026, яка підтверджує оплату саме цієї вартості послуг. 
Крім того, суд вважає занеобхідне зазначити, що договір про надання послуг, який був укладений між Експедитором позивача та третьою особою на виконання транспортних послуг № F00163 від 18.01.2022 був наданий митниці в якості додаткових документів до відповіді на повідомлення № 21/04.02 від 21.04.2026.
4. У наданому до митного оформлення рахунку на оплату про надання транспортно експедиційних послуг від 14.04.2026 № 186 вказано, що оплата повинна бути здійснена протягом 3-х банківських днів. Проте, декларантом не надано банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка- фактури, а отже, не надано належних документальних підтверджень складових митної вартості, визначених пунктами 6 частини десятої статті 58 Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, платіжна інструкція щодо оплати транспортних послуг № 889 від 15.04.2026 була додана в якості додаткових документів до відповіді на повідомлення № 21/04.02 від 21.04.2026
Аналізуючи надані докази, суд приходить до висновку, що документи, подані позивачем, є кореспондуючими між собою, містять чітку та несуперечливу інформацію про товар та його вартість. У своїй сукупності ці відомості підтверджують числові значення митної вартості та не залишають обґрунтованих сумнівів щодо правильності її визначення декларантом.
З огляду на викладене у сукупності суд дійшов висновку, що позивач надав митному органу усі необхідні документи, які надають можливість перевірити та підтвердити заявлену митну вартість товару. Суттєвих недоліків поданих до митного органу документи не містили, а відповідно у відповідача не було підстав для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Відтак, суд вважає, що митний орган мав можливість пересвідчитись у достовірності митної вартості заявленої декларантом за ціною договору.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що згідно з ч.1 ст.246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до ч.1 ст.248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Згідно з ч.1 ст.257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.
Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених Законом випадках. Даний висновок узгоджується з основним принципом оцінки товарів для митних цілей, закріпленим у ст.VII Генеральної асамблеї з тарифів і торгівлі “Оцінка товарів для митних цілей”, згідно з яким оцінка імпортованого товару для митних цілей має базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на якій розраховується мито, або аналогічного товару.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач надав митному органу необхідні документи, які надають можливість перевірити та підтвердити заявлену митну вартість товарів. Суттєвих недоліків подані до митного органу документи не містили, а відповідно у відповідача не було підстав для витребування додаткових документів, як і для прийняття рішень про коригування митної вартості товару.
Суд вважає необґрунтованим використання наявної у митниці інформації щодо раніше визнаних митних вартостей за іншими ЕМД, оскільки сам по собі факт відмінності ціни, яка наводиться декларантом від ціни наявної у базах митного органу, а саме наявної інформації щодо раніше визнаних митними органами митних декларацій на аналогічні товари, не може беззастережно свідчити про її невірне визначення декларантом, так як ціна товару є результатом домовленості продавця і покупця та залежить від багатьох факторів і в господарських правовідносинах звичайною практикою є встановлення різної ціни на один і той самий товар.
У постанові від 09.11.2022 у справі № 815/2162/17 Верховний Суд зазначив про те, що доводи митниці щодо оцінки ризиків при перевірці митної вартості товарів суд оцінює критично з огляду на те, що спрацювання профілів ризиків автоматизованої системи аналізу та управління ризиками та наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари було розмитнено іншими особами за вищою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту, за відсутності інших законних підстав для витребування додаткових документів, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом.
Верховний Суд у постанові від 19.06.2024 по справі № 460/1143/19 вказав на те, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. В основу такого підходу лягли висновки про те, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо) (постанови Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 25.02.2021 у справі № 810/3295/17, від 23.11.2022 у справі № 810/2547/17).
Формально нижчий рівень митної вартості імпортованих позивачем товарів від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за методом визначеним в декларації митної вартості.
В силу ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене вище, суд вважає, що контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.
Суд доходить до висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару №UA500020/2026/000107/1 від 21.04.2026 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2026/000136 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення позовних вимог. 
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Також, у позовній заяві представник позивача просить судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу, покласти на відповідача.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи додано: договір про надання правничої допомоги від 22.02.2023; додаткову угоду № 12 від 01.06.2026; акт приймання-передачі послуг від 15.06.2026; рахунок 04/06 від 15.06.2026; платіжна інструкція №651 від 16.06.2026.
Відповідно до частини 3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частини 1 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до частини 3 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення витрат.
Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 6 статті 134 КАС України, в разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини 7 статті 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до абзацу 1 частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Отже, розмір понесених витрат на правничу допомогу адвоката визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботи.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.
Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 19.09.2019 по справі №810/2760/17.
В підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати до матеріалів справи розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Аналогічний висновок висловив Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2018 року у справі №569/17904/17.
Відсутність розрахунку витрат на професійну правничу допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18.
Тобто, для визначення розміру витрат на правничу допомогу, сторона зобов`язана надати документальне підтвердження судових витрат, а саме детальний опис робіт (наданих послуг). Норми частини 4 статті 134 КАС України є імперативними, тобто обов`язковими для виконання.
За вимогами ч. 6,7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Досліджуючи надані відповідачем документи, суд зазначає, що у наданих представником позивача до матеріалів справи документах не відображено, кількості витраченого адвокатом на виконання робіт (надання послуг) часу (годин), вартості години за певний вид послуги, детального опису робіт проведених адвокатом (наданих послуг), позивачем не конкретизовано та необґрунтовано витрачений час на правничу допомогу, не деталізовано, які роботи проведені адвокатом в рамках надання послуг.
Суд зазначає, що вимога подання детального опису є обов`язковою і пов`язана з тим, що розмір гонорару та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, не є тотожними. Особа може сплатити адвокату в якості гонорару будь-яку суму, але відшкодуванню за нормами КАС України підлягають лише ті витрати на професійну правничу допомогу, які доведені належними доказами, зокрема детальним описом робіт (наданих послуг).
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 255, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ІМПЕРІЯ РА» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товару №UA500020/2026/000107/1 від 21.04.2026. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про відмову у митному оформленні (випуску) товарів, оформлене карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2026/000136.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД ІМПЕРІЯ РА» за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 8058,56 грн (вісім тисяч п`ятдесят вісім гривень п`ятдесят шість коп.).
В задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в порядок та строки, передбачені ст.ст. 295, 297 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи: 
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД ІМПЕРІЯ РА» (просп. Соборний, буд. 21, м.Запоріжжя, 69063; код в ЄДРПОУ 33869650),
Відповідач – Одеська митниця (вул. Лип Івана та Юрія, буд. 21А, м. Одеса, 65078; код в ЄДРПОУ 44005631).

Повне судове рішення складено 11 вересня 2026 року.

Суддя Б.В. Богатинський