Справа № 484/1842/26
Провадження № 2/484/1476/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року    м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого – судді Маржиної Т.В., 
за участю секретаря судового засідання – Чумак А.О.,
позивача – ОСОБА_1 
представника позивача – адвоката Сотської С.О.,
у відсутність представника відповідача,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками та скасування державної реєстрації права оренди, -

ВСТАНОВИВ:

09.04.2026 року ОСОБА_1 а особі представника – адвоката Сотської С.О. звернувся до суду із позовом до ТОВ «Південь Агро Інвест» про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками та скасування державної реєстрації права оренди, мотивуючи тим, що він є власником земельних ділянок з кадастровими номерами 4825486300:01:000:0686 площею 0,77 га; 4825486300:05:000:0418 площею 0,12 га; 4825486300:01:000:1425 площею 0,01 га; 4825486300:07:000:0324 площею 4,9 га, які розташовані в межах Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області з цільовим призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які успадкував після смерті свого батька ОСОБА_1 відповідно до рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.03.2024 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Зазначені земельні ділянки перебувають у користуванні ТОВ «Південь Агро Інвест» відповідно до договору оренди земельних ділянок від 17.06.2008 року, додаткової угоди до договору оренди землі від 19.01.2018 року, укладеної між ОСОБА_1 (батьком позивача) та ТОВ «Південь Агро Інвест». Відповідно до п.3.1 додаткової угоди від 19.01.2018 року договір укладено строком до 31.12.2025 року, але в будь-якому випадку даний договір та право оренди за даним договором є чинним до моменту закінчення врожаю орендарем. 24.06.2025 року позивач на адресу товариства направив лист-повідомлення про припинення договору оренди землі у зв`язку із закінченням строку на який його укладено та попередив утримуватись від вчинення дій на вищезазначених земельних ділянках після 31.12.2025 року, тобто дати закінчення дії договору оренди. Даний лист був отриманий відповідачем 02.07.2025 року. 
11.09.2025 року орендар направив на адресу позивача лист про поновлення договору оренди земельною ділянкою та проект додаткової угоди позивачу. ОСОБА_1 повернув проект додаткової угоди та повідомив про відсутність волевиявлення продовжувати договірні відносини, так як бажає самостійно обробляти земельні ділянки.
На початку жовтня 2025 року позивач отримав від державного реєстратора інформацію, що державний реєстратор Кривоозерської Селищної ради Первомайського району Миколаївської області Шевчук М.О. до програмного забезпечення Державного реєстру речових прав внесла відмітку про автоматичне продовження дії договору оренди. Внесена державним реєстратором відмітка про автоматичну пролонгацію договору оренди є порушенням прав власника земельної ділянки. Відповідач на вимогу позивача земельні ділянки після закінчення строку дії договору оренди не повернув, продовжує користуватися ними без правових підстав. За таких обставин позивач звернувся з даним позовом до суду, та просив усунути перешкоди у користуванні земельними ділянками та скасувати державну реєстрацію права оренди.
Ухвалою суду від 09.04.2026 року відкрито провадження в наданій справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 13.05.2026.
13.05.2026 року від представниці відповідача ТОВ «Південь Агро Інвест» - адвоката Коваленко О.Л. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для підготування відзиву.
13.05.2026 року від представниці позивача ОСОБА_1 – адвоката Сотської С.О надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.
Підготовче засідання відкладено на 15.06.2026 року 9:30 годину.
15.06.2026 року від представниці відповідача ТОВ «Південь Агро Інвест» - адвоката Коваленко О.Л. надійшов відзив (додаткові пояснення), в яких вона зазначила, що земельні ділянки було отримано позивачем в порядку спадкування після смерті батька – ОСОБА_1 , проте, до набуття позивачем права власності, а саме 19.01.2018 року між попередніми власниками ПСП «Імені Т.Г. Шевченка» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» було укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі від 18.02.2008 року. Відповідно до умов вищезазначеної Додаткової угоди було здійснено відступлення прав та обов`язків Орендаря від ПСП «Імені Т.Г. Шевченка» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» та викладено Договори оренди у новій редакції, зокрема встановлено строк дії Договору - до 31.12.2025 року. Крім того, п. 6.2. зазначеної Додаткової угоди сторони погодили, що у питаннях поновлення Договору оренди землі Сторони керуються положенням ст. 33 ЗУ «Про оренду землі». Зокрема, Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладання договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це Орендодавця не пізніше ніж за три місяці до спливу строку Договору оренди землі та надати проект додаткової угоди, підписаної з боку Орендаря. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Разом з тим, позивач зазначає, що 24.06.2025 року ним на адресу ТОВ «Південь Агро Інвест» було направлено лист-повідомлення про відсутність наміру продовжувати договір оренди землі після закінчення строку його дії, який ніби то отримано Товариством 02.07.2025 року та 30.09.2025 року. Як доказ зазначених обставин, позивачем до позовної заяви додано примірники листів-повідомлень від 16.06.2025 року та 30.09.2025 року, зворотне повідомлення про вручення від 24.06.2025р. та квитанції про направлення листа від 24.06.2025р. Будь-які докази направлення листа-повідомлення датованого 30.09.2025 року, доданого до позовної заяви, позивачем не надано. За таких обставин представник відповідача вважає, що надані позивачем докази свідчать про направлення саме наданого листа-повідомлення від 16.06.2025р., а тим більше і про отримання зазначеного листа Товариством. Скоріш за все даним відправленням позивачем направлялись реквізити для сплати орендної плати. Натомість, матеріали справи містять докази направлення відповідачем та отримання позивачем листа-повідомлення відповідно до п. 6.2. Додаткової угоди до Договору оренди землі від 19.01.2018 року. За таких обставин просила відмовити в задоволенні позову.
Щодо заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу представниця відповідача вказала на його необґрунтованість, та оскільки він не відповідає критерію реальності та розумності. Заявлена до стягнення сума не співмірна з характером та обсягом виконаної адвокатом роботи (наданих послуг). 
15.06.2026 року від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Сотської С.О надійшла заява про розгляд підготовчого засідання без участі позивача та його представника.
15.06.2026 року від представниці відповідача ТОВ «Південь Агро Інвест» - адвоката Коваленко О.Л. надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність. 
15.06.2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 14 липня 2026 року , 11:00 годину.
15.06.2026 року від представниці відповідача ТОВ «Південь Агро Інвест» - адвоката Коваленко О.Л. надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 16.06.2026 року клопотання представниці відповідача ТОВ «Південь Агро Інвест» - адвоката Коваленко О.Л. задоволено.
13.07.2026 року від представниці відповідача ТОВ «Південь Агро Інвест» - адвоката Коваленко О.Л. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких вона зазначила, що 29.04.2024 року між позивачем та ТОВ «Південь Агро Інвест» укладено Додаткову угоду до договору оренди землі № 040802200414 від 17.06.2008р., відповідно до умов якої було змінено орендодавця. Разом з тим, відповідно до п. 3 заначенного Договору сторонами узгоджено, що інші умови Договору є незмінними. Як вбачається зі змісту позовної заяви, ТОВ «Південь Агро Інвест» виконало вимоги в частині направлення позивачу додаткової угоди про поновлення Договору оренди землі. Крім того представниця відповідача зазаначає, що матеріали справи не містять належних та безумовних доказів не тільки будь якого отримання ТОВ «Південь Агро Інвест» доданого до позовної заяви листа – повідомлення від 30.09.2025 року, а й доказів його направлення взагалі. З огляду на вищезазначене представниця відповідача просила в позові відмовити.
13.07.2026 року від представниці відповідача ТОВ «Південь Агро Інвест» - адвоката Коваленко О.Л. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження підготовчого провадження у зв`язку з її хворобою.
14.07.2026 року судовий розгляд відкладено на 14.08.2026 року 10:00 годину.
13.08.2026 року від представниці відповідача ТОВ «Південь Агро Інвест» - адвоката Коваленко О.Л. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, через її перебування за кордоном.
Сторонами, їх представниками не подано будь-яких інших заяв і клопотань по суті позовних вимог.
В задоволенні клопотання представниці відповідача ТОВ «Південь Агро Інвест» - адвоката Коваленко О.Л. про відкладення розгляду справи, відмовлено, оскільки, відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Оскільки неявка представниці відповідача в судове засідання є повторною, відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відсутні передбачені законом підстави для відкладення судового розгляду. 
В судовому засідання 14.08.2026 року представниця позивача позов підтримала, просила його задовольнити з підстав викладених у заявах по суті справи, додала підтвердження направлення листа-повідомлення від 30.09.2026 року про припинення договору оренди земельної ділянки на адресу відповідача.
Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, наданих сторонами, з врахуванням позицій сторін, викладених у поданих ними заявах по суті справи, та в судовому засіданні суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого у статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. 
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підстави вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 450/1686/17).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_1 .
За життя, будучи на той момент власником земельних ділянок з кадастровими номерами 4825486300:01:000:0686 площею 0,77 га; 4825486300:05:000:0418 площею 0,12 га; 4825486300:01:000:1425 площею 0,01 га; 4825486300:07:000:0324 площею 4,9 га, які розташовані в межах Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області з цільовим призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, ОСОБА_1 (батько позивача) уклав договір оренди земельних ділянок з ПСП «Імені Т.Г. Шевченка» від 17.06.2008 року, та уклав додаткову угоду від 19.01.2018 року, згідно до якої зазначені земельні ділянки передані у користування ТОВ «Південь Агро Інвест» (а.с. 17-18, 20-22).
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Відповідно до змісту ст.ст. 629, 526, 530 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами і зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до п.3.1 додаткової угоди від 19.01.2018 року договір укладено строком до 31.12.2025 року, але в будь-якому випадку даний договір та право оренди за даним договором є чинним до моменту закінчення врожаю орендарем.
Відповідно до ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.
Після смерті батька ОСОБА_1 власником вищезазначених земельних ділянок відповідно до рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 07.03.2024 року, є позивач - ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 13-15).
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону.
24.06.2025 року позивач на адресу ТОВ «Південь Агро Інвест» направив лист-повідомлення про припинення договору оренди землі у зв`язку із закінченням строку на який його укладено та попередив орендаря про необхідність утриматись від вчинення дій на вищезазначених земельних ділянках після дати закінчення дії договору оренди, тобто до 31.12.2025 року. Даний лист відповідачем був отриманий 02.07.2026 року.(а.с. 12)
11.09.2025 року орендар ТОВ «Південь Агро Інвест» направив позивачу лист про поновлення договору оренди земельної ділянки та проект додаткової угоди, на виконання вимог п.5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Позивач зазначає, що повернув проект додаткової угоди, та повідомив ТОВ «Південь Агро Інвест» про те, що не бажає продовжувати договір. (а.с.11)
30.09.2026 року позивач направив відповідачу повторний лист-повідомлення про припинення договору оренди землі.
Зазначені обставини підтверджуються копією такого листа, а також квитанцією про його відправлення з описом- вкладення та рекомендованим повідомленням про вручення.
На початку жовтня 2025 року позивач дізнався, що державний реєстратор Кривоозерської селищної ради Первомайського району Миколаївської області Шевчук М.О. до програмного забезпечення Державного реєстру речових прав внесла відмітку про «автоматичне продовження дії договору оренди».
З матеріалів справи вбачається, що в розділі ІІІ додаткової угоди заначено, що договір укладено строком до 31.12.2025 року, але в будь-якому випадку даний Договір та право оренди за даним Договором є чинним до моменту закінчення збирання врожаю Орендарем. Після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 3 (три) місяці до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію. Тобто умови додаткової угоди не передбачають автоматичного продовження дії договору. 
З метою з`ясування обставин, які слугували підставою для внесення відомостей до Державного реєстру речових прав, ОСОБА_1 подав скаргу від 30.11.2025 року про перевірку дотримання вимог законодавства під час проведення реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Кривоозерської селищної ради Миколаївської області Шевчук (Микитей) Мар`яною Олександрівною. 
Згідно Наказу № 225/5 від 28.01.2026 року (а.с. 48) проведено камеральну перевірку державного реєстратора Кривоозерської селищної ради Миколаївської області Шевчук (Микитей) М.О.
За наслідками перевірки складено Акт від 28.01.2026 р. (а.с.49-53).
Згідно акту перевірки за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 встановлено, що
про виправлення технічної помилки, відомостей у Державному реєстрі прав від 13.08.2025 № 68400652, поданої Тищенком Федором Олександровичем в інтересах ТОВ «Південь Агро Інвест», державним реєстратором Шевчук М.О. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14.08.2025 № 80373620, на підставі якого у розділі Державного реєстру прав № 1255752448254, відкритому на земельну ділянку з кадастровим номером 4825486300:07:000:0324, внесено зміни до характеристики іншого речового права, а саме: «Строк дії: 31.12.2025 змінено на Дата укладання договору (після 2013р.) / Дата державної реєстрації (до 2013р.): 17.06.2008, Строк: 17р.,6міс., 14дн., Дата закінчення дії: 31.12.2025, з «автоматичним продовженням дії договору». 
Державним реєстратором Шевчук М.О. отримано відомості з Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4825486300:07:000:0324 від 13.08.2025 № 92759460. 
При проведенні перевірки реєстраційних дій на предмет дотримання вимог законодавства в сфері державної реєстрації, яке діяло на момент проведення реєстраційних дій державним реєстратором Шевчук М.О., Комісія виходить того, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав. 
Однією із засад державної реєстрації прав є внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом (пункт 4 частини першої статті 3 Закону). 
Частиною восьмою статті 18 Закону передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. 
Пунктами 1, 2 частини третьої статті 10 Закону визначено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Частиною другою статті 26 Закону передбачено, що у разі допущення технічної помилки (граматичної описки, друкарської, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися. 
У разі якщо після отримання заявником документів за результатами розгляду заяви виявлено технічну помилку, допущену під час внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права, обтяження речових прав, зокрема помилку у відомостях про суб`єкта речового права, обтяження, відомостях про речове право, обтяження, відомостях про нерухомемайно, у тому числі його технічних характеристиках, або якщо відбулося виправлення такої помилки в документах, що подавалися для державної реєстрації прав, або відбулася зміна адреси об`єкта нерухомого майна, такі помилки, відомості виправляються державним реєстратором на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, відомості, а у випадку, передбаченому пунктом 2 частини сьомої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України, його територіальних органів або на підставі рішення Міністерства юстиції України, його територіальних органів - державним реєстратором, яким допущено технічну помилку. 
Виправлення помилки, відомостей, що впливають на права третіх осіб, здійснюється державним реєстратором виключно за наявності згоди таких осіб або на підставі судового рішення. 
Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону виправлення технічної помилки у відомостях Державного реєстру прав, виявленої після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, скасування рішень державного реєстратора про зупинення державної реєстрації прав, про залишення заяви без руху або про відмову в державній реєстрації прав, здійснюється в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, якщо такі дії здійснюються в порядку, передбаченому статтею 37 Закону). 
З відомостей Державного реєстру прав встановлено, що державну реєстрацію виправлення технічної помилки проведено за результатом розгляду заяви поданої заявником, до якої не було додано жодного документа, який підтверджує наявність технічної помилки. 
Перевіркою встановлено, що державним реєстратором Шевчук М.О. не залишено заяву без руху та не витребувано згоду власника земельної ділянки або рішення суду на проведення реєстраційних дій з виправлення технічної помилки у Державному реєстрі прав. 
Крім того, згідно з пунктом 7 частини першої статті 18 Закону, пунктом 22 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок № 1127), після внесення відомостей до Державного реєстру прав державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення зазначеного Реєстру з урахуванням строку державної реєстрації, за який сплачено адміністративний збір, формує витяг з нього про державну реєстрацію прав, який є доступним для використання заявником на Порталі Дія та/або в іншій інформаційній системі, за допомогою якої заявником подавалися документи для державної реєстрації прав. 
З відомостей Державного реєстру прав встановлено, що державним реєстратором Шевчук М.О. за результатом розгляду Заяви прийнято Рішення та внесено зміни до відомостей Державного реєстру прав, водночас витяг в процедурі реєстрації речового права не сформовано. 
Таким чином, державним реєстратором Шевчук М.О. порушено вимоги статей 3, 10, 18, 23, 26 Закону, пункту 22 Порядку № 1127, оскільки проведено реєстраційні дії: за відсутності згоди власника Земельної ділянки або рішення суду на проведення реєстраційних дій з виправлення технічної помилки у Державному реєстрі прав; без формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав.
З досліджених судом доказів вбачається, що були відсутні підстави для внесення державним реєстратором Шевчук М.О. до Державного реєстру речових прав відомостей про автоматичне продовження дії договору.
В розділі VI додаткової угоди зазначено, що у питаннях поновлення Договору оренди землі Сторони керуються положення ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Зокрема, Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це Орендодавця не пізніше за 3 (три) місяці до спливу строку Договору оренди землі та надати проект додаткової угоди (в двох примірниках), підписаної з боку Орендаря. При цьому Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий Орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з Орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, укладає з Орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень Орендодавця щодо поновлення договору оренди землі Орендарю. місячний строк з дати отримання листа-повідомлення від Орендаря, Орендодавець направляє лист-повідомлення про прийняте Орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
З матеріалів справи вбачається, що позивач дотримався умов договору, і Закону завчасно повідомив відповідача про небажання продовжувати договір оренди земельних ділянок, зокрема направив відповідь з відмовою на пропозицію 30.09.2026 року.
Окрім того, представниця відповідача в своїх поясненнях від 13.07.2026 року зазначає, що 29.04.2024 року між позивачем ОСОБА_1 та ТОВ «Південь Агро Інвест» було укладено додаткову угоду до договору оренди землі № 040802200414 від 17.06.2008 року відповідно до умов якої було змінено орендодавця, але примірник такої угоди суду не надане, відповідно наявність такої угоди та її умови судом не встановлено.
Статтею 410 ЦК України, визначено, що землекористувач має право користуватися земельною ділянкою у повному обсязі, відповідно до договору.
Відповідно до ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Згідно зі с. 5 ЗУ "Про оренду землі" орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.
За змістом частин 1, 2 статті 95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; г) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені прав землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно із частинами першою та другою ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Відповідно, правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.
Сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).
У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети. Те, яким чином та у який спосіб здійснюється (оформлюється) вияв волі учасників правочину на набуття, зміну, припинення цивільних прав та обов`язків, передбачено статтею 205 ЦК України.
Так, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Стаття 207 ЦК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, за положеннями частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України).
Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми правочину, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Відсутність на письмовому тексті правочину (паперовому носії) підпису його учасника чи належно уповноваженої ним особи означає, що правочин у письмовій формі не вчинений.
У тому випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.
Виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину відповідно до його суттєвих умов, передбачених законодавством.
Відповідне регулювання міститься і в положеннях ЦК України про договір. 
У статті 626 ЦК України закріплено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Частиною першою статті 93 Земельного кодексу України (далі ЗК України) встановлено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
За змістом частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Порядок укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначається Законом України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року №161-ХІV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон №161-ХІV).
За змістом статті 13 Закону №161-ХІV договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
За частиною першою статті 14 Закону №161-ХІV договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
Згідно з вимогами ст.18 Закону №161-ХІV договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.
Частиною першою статті 15 Закону №161-ХІV передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.
Ці умови є обов`язковими, та без досягнення згоди щодо них договір не вважається укладеним.
Відповідно до частини першої статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом цієї статті негаторний позов застосовується для захисту від порушень, які не пов`язані з позбавленням володіння (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16 та від 13 травня 2026 року. Негаторний позов це вимога власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Схожі висновки викладені, зокрема, у пункті 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі №488/2807/17.
Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
За статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, самовільне зайняття земельної ділянки це будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж у натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах 
Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16, від 26 жовтня 2022 року у справі №227/3760/19, від 10 квітня 2024 року у справі №496/1059/18.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2026 року у справі №456/252/22 (пункти 114-116) вказано, що «спосіб захисту опосередковується позовною вимогою, яка втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Таким чином, коли власник землі обґрунтовує позовні вимоги наявністю перешкод у користуванні чи розпорядженні земельною ділянкою (безпідставним фактичним користуванням майном або реєстрацією речового права іншої особи), то залежно від позовних вимог, характеру порушених прав та фактичних обставин справи суд, якщо негаторний позов визнано обґрунтованим, може захистити права такого власника в незаборонений законом спосіб, спрямований на усунення порушень (у тому числі й шляхом повернення землі, визнання відсутнім права оренди, скасування державної реєстрації речового права).
Для ефективного захисту прав власника нерухомого майна, щодо якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно незаконно внесено запис про право користування іншої особи, з якою власник не перебував у зобов`язальних відносинах, власник може звернутись з негаторним позовом, зокрема, але не виключно, шляхом пред`явлення вимоги про повернення майна, визнання відсутнім права оренди чи скасування державної реєстрації права користування іншої особи, залежно від обставин кожної конкретної справи».
Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем ТОВ «Південь Агро Інвест» не доведено факту, що позивач ОСОБА_1 не дотримався умов договору та не вжив заходів належного повідомлення відповідача у небажанні продовжити договір оренди належних йому на праві власності земельних ділянок, а навпаки позивач довів та надав суду належні докази повідомлення відповідача про своє волевиявлення не продовжувати договірні відносини з відповідачем. Щодо позовної вимоги у скасуванні внесених в Державний реєстр речових прав відмітки про «автоматичне продовження дії договору» суд зазначає, що порушення допущені державним реєстратором під час проведення реєстраційних дій від 14.08.2025 року призвели до порушення прав власника земельної ділянки на володіння та користування своїм майном.
Оцінюючи в сукупності надані сторонами докази з точки зору їх належності, достовірності, допустимості і взаємозв`язку, суд дійшов до висновку про те, що наявні підстави для задоволення позовних вимог.
За таких обставин позов підлягає повному задоволенню.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662 грн. 40 к.
Також представником позивача заявлено про стягнення витрат понесених позивачем на отримання правової допомоги в розмірі 30 000 грн.
За змістом ч.ч.1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року у справі № 199/3939/18-ц аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Тому суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.
На підтвердження вказаних витрат позивачем суду надано: копію договору про надання правової допомоги, додаток до договору та акт прийняття наданих послуг.
Враховуючи вищевикладене, складність справи, тривалість витраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч.3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, в сумі 30 000 грн., слід зменшити до 5 000 грн., а тому зазначену суму слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками та скасування державної реєстрації права оренди, - задовольнити повністю.
Зобов`язати ТОВ «Південь Агро Інвест» усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками з кадастровими номерами 4825486300:01:000:0686 площею 0,77 га; 4825486300:05:000:0418 площею 0,12 га; 4825486300:01:000:1425 площею 0,01 га; 4825486300:07:000:0324 площею 4,9 га, які розташовані в межах Синюхино-Брідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області шляхом повернення їх власнику ОСОБА_1 .
Скасувати внесені змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, внесені державним реєстратором Шевчук М.О. від 14.08.2025 у вигляді позначення відмітки про автоматичне продовження строку дії договору та «автоматичне продовження дії» договору оренди земельних ділянок з кадастровими номерами 4825486300:01:000:0686 площею 0,77 га; 4825486300:05:000:0418 площею 0,12 га; 4825486300:01:000:1425 площею 0,01 га; 4825486300:07:000:0324 площею 4,9 га.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест», код ЄДРПОУ 41107067, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір в сумі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 к., та витрати пов`язані із наданням професійної правничої допомогу в сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн., що разом становить 7 662 (сім тисяч шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про сторони:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест», код ЄДРПОУ 41107067, адреса: вул. Центральна, 1, с. Калинівка, Миколаївський район, Миколаївська область, 57440.
Повний текст судового рішення виготовлено 18 серпня 2026 року.

СУДДЯ: