РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року | справа № 580/10289/25
| м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

12.09.2025 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до військової частини НОМЕР_4 (далі – відповідач 1), в якому позивач просить:
визнати неправомірним та скасувати наказ начальника НОМЕР_5 прикордонного загону від 19.06.2025 №331-ОС про продовження позивачу дії контракту понад встановлені строки з 18.06.2023 до оголошення демобілізації;
зобов`язати військову частину НОМЕР_3 звільнити позивача з військової служби на підставі підп. “ж” п.3 ч.5 ст.26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” у зв`язку із закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
В обґрунтування позову зазначено, що 19.04.2023 позивач звернулась із рапортом в якому просила звільнити її з військової служби у зв`язку із закінченням строку Контракту на підставі підпункту «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Однак, позивач отримала відповідь, в якій зазначено про відсутність підстав для звільнення в запас, оскільки наказом начальника НОМЕР_5 прикордонного загону від 19.06.2025 №331-ОС продовжено дію контракту з 18.06.2023 до оголошення демобілізації.
Позивач вважає, що прийняття наказу від 19.06.2025 №331-ОС щодо продовження дії контракту понад становлений термін на період дії воєнного стану є протиправними, оскільки, подаючи рапорт відповідачу про звільнення в запас реалізовує своє право на звільнення у зв`язку із закінченням строку служби (контракту).
Військова частина НОМЕР_4 подала суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що на день видання наказу начальника НОМЕР_5 прикордонного загону від 19.06.2023 № 331-ОС «Про особовий склад» про продовження дії контракту позивачу понад встановлені строки до оголошення демобілізації, приписами абзацу третього пункту 2 частини 9 статті 23 Закону №2232-XII було установлено, що під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки: з моменту оголошення мобілізації – протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону; з моменту введення воєнного стану – до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Крім того, пунктом 3 частини 9 статті 23 Закону № 2232-XI було чітко визначено, що в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та строк контракту яких закінчився, військова служба може бути продовжена за новими контрактами на строки, визначені частиною 4 цієї статті, тобто, в нашому випадку – на строк від 1 до 10 років, але виключно окрім періоду проведення мобілізації та введення воєнного стану.
Тобто, у вищевказаний період норми Закону № 2232-XI з моменту оголошення мобілізації та з моменту введення воєнного стану, не передбачали можливості продовження військової служби особам сержантського і старшинського складу за новими контрактами на строки, визначені частиною 4 статті 23, при цьому ці правові норми чітко визначали, що в цей період дія контракту продовжується понад встановлені строки виключно до оголошення демобілізації.
Також, згідно з висновком Конституційного Суду України, викладеному в його рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 (справа № 1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) , згідно з яким, за загальновизнаним принципом права, закріпленим у частині першій статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі і до відповідної події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Тобто, закон чи інший нормативно-правовий акт не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до набрання чинності цим актом законодавства. 
Тому, обґрунтування позивачем своїх позовних вимог щодо його звільнення з військової служби з відповідних підстав, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII (в редакції Закону України від 11.04.2024 N 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку»), є безпідставним, оскільки це суперечить вищезазначеним правовим висновкам Конституційного Суду України.
Крім того, за нормами статті 23 Закону № 2232-XII (в редакції видання оскаржуваного наказу) під час дії воєнного стану строк контракту який закінчився, може бути продовжений за новим контрактам на строки, визначені частиною четвертою цієї статті, тобто, на інший строк ніж «на період дії воєнного стану», також не передбачено.
При цьому, підпункт «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII (в редакції Закону України від 11.04.2024 N 3633-IX) стосується виключно тільки тих осіб, які були прийняті на військову службу за контрактом під час дії воєнного стану і з яким вперше був укладений такий контракт. Позивачем вперше було підписано контракт з відповідачем у 2019 році, що свідчить про те, що позивач не входить у категорію, яка зазначена у вищезазначеному абзаці.
Позивач подала суду відповідь на вказаний відзив, в якому вказано, що 19.04.2023 ОСОБА_1 було подано рапорт на звільнення з військової служби з проханням: “клопотати перед вищим командуванням про звільнення мене з військової служби в запас Збройних Сил України за статтею 26 частиною 5 пункту 2 підпункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», контракт закінчується 17.06.2023”. Такий рапорт виражав небажання продовжувати військову службу і укладати новий контракт.
Всупереч цьому наказом начальника НОМЕР_5 прикордонного загону від 19.06.2025 № 331-ОС, на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні", Указу Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 “Про продовження строку дії воєнного стану в Україні” ОСОБА_1 продовжено дію контракту понад встановлені строки, з 18 червня 2023 року до оголошення демобілізації.
Позивач наголошує, що наказ начальника НОМЕР_5 прикордонного загону № 331-ОС, виданий 19.06.2025, тобто через два роки з дня подання рапорту з проханням: клопотати перед вищим командуванням про звільнення з військової служби, який виражав небажання продовжувати військову службу і укладати новий контракт.
Станом на 19.06.2025 (дата видачі оскаржуваного наказу) в підпункті ж, п.3 ч. 5 ст. 26 ЗУ “Про військовий обов`язок і військову службу” було визначено наступну підставу для звільнення з військової служби: “ж) у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Новий контракт про проходження військової служби був укладений строком на 1 рік (тобто до 17.06.2023). Таким чином, другий контракт про проходження військової служби в ДПСУ був укладений вже під час дії воєнного стану. Відповідно, на позивача також розповсюджується норма щодо звільнення зі служби на підставі підпункту «ж» п.3 ч.5 ст.26 ЗУ “Про військовий обов`язок і військову службу” у зв`язку з закінченням строку служби.
Однак, відповідач цю норму та рапорт з проханням: клопотати перед вищим командуванням про звільнення з військової служби проігнорував.
Ухвалою від 15.12.2025 суд залучив до участі у справі співвідповідачем НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_3 ). Прийняв до розгляду заяву ОСОБА_1 від 10.12.2025 (вх. від 15.12.2025 №62519/25) про зміну предмету позову.
Військова частина НОМЕР_6 подала суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що на момент прийняття наказу № 218-ОС та укладання нового контракту, діюче законодавство не передбачало можливості для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та строк контракту яких закінчився, продовження служби за новим контрактом, а містило імперативну норму, що дія контракту продовжується понад встановлені строки.
Згідно абзацу 3 пункту 2 частини 9 статті 23 Закону № 2232-XII (в редакції станом на 17 червня 2022 року), під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки: з моменту оголошення мобілізації – протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону; з моменту введення воєнного стану – до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Отже, укладання нового контракту не було передбачено чинним законодавством, і замість укладання нового контракту слід було продовжити дію попереднього понад встановлені строки на період воєнного стану.
Таким чином, в/ч НОМЕР_1 було припущено адміністративну помилку, яку було виправлено прийняттям Наказу № 331-ОС на підставі чинного на той час законодавства, що жодним чином не порушило права позивача. 
В свою чергу, позивач не зазначає про наявність випадків, визначених пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII, що свідчить про те що у в/ч НОМЕР_1 на момент видання Наказу № 331-ОС був лише один єдиний варіант правомірної поведінки – продовження позивачу строку дії контракту, що повністю відповідає нормам абзацу 3 пункту 2 частини 9 статті 23 Закону № 2232-XII в редакції станом на 19 червня 2023 року (дату видання Наказу № 331-ОС).
Позивач подала суду відзив на позовну заяву з подібними доводами відповіді на відзив ВЧ НОМЕР_1 .
Дослідивши письмові докази та оцінивши заявлені доводи, суд встановив таке.
18.06.2019 між позивачем та ДПСУ укладено контракт про проходження військової служби позивачем у Державній прикордонній службі України строком на 3 (три) роки до 18.06.2022.
У зв`язку із закінченням 18.06.2022 терміну дії контракту, позивачем 23.05.2022 подано рапорт про продовження військової служби за новим контрактом, терміном на 1 (один) рік.
Згідно з наказом начальника НОМЕР_5 прикордонного загону від 17.06.2022 № 218-ОС «Про особовий склад» продовжено військову службу за новим контрактом старшому сержанту ОСОБА_1 , інспектору прикордонної служби 2 категорії-дозиметристу 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А), строком на 1 (один) рік, з 18 червня 2022 року.
Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 23.05.2022 №44/4975-22.Вн, контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України.
19.04.2023 позивач звернулась до начальника відділення інспекторів прикордонної служби (ТИП А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) із рапортом, в якому просила клопотання перед вищим командуванням про звільнення її з військової служби в запас Збройних Сил України за статтею 26 частиною 5 пункту 2 підпункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», контракт закінчується 17.06.2023.
Наказом від начальника НОМЕР_5 прикордонного загону від 19.06.2023 № 331-ОС «Про особовий склад» продовжено дію контракту понад встановлені строки старшому сержанту ОСОБА_1 , інспектору прикордонної служби 2 категорії - дозиметристу 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) Відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) з 18.06.2023 до оголошення демобілізації.
Вважаючи протиправним наказ від 19.06.2023 № 331-ОС та бездіяльність щодо звільнення з військової служби, позивач звернулась в суд з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд врахував таке.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Поряд з цим, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.
Згідно із статтею 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 №389-VIII (далі – Закон №389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
У свою чергу, правове регулювання відносин між Державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі – Закон №2232-XII).
Статтею 26 Закону №2232-XII визначені підстави для звільнення з військової служби. 
Відповідно до підпункту “а” пункту 2 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ (у редакції станом на час подання позивачем рапорту про звільнення) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації): у зв`язку із закінченням строку контракту.
Отже, вказані підстава звільнення з військової служби, на яку посилається позивач може бути застосована виключно під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації).
Разом з тим, підстави звільнення з військової служби з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації визначені пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ, а саме:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;
г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;
у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;
ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України).
Отже, норми п.3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ не передбачають можливості звільнення з військової служби під час дії воєнного стану у зв`язку із закінченням строку контракту.
Також, відповідно до п.2 ч.9 ст.23 Закону №2232-ХІІ (у редакції станом на час видання спірного наказу) для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки:
з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону;
з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Отже, п.2 ч.9 ст.23 Закону №2232-ХІІ встановлено імперативну норму щодо продовження дії контракту понад встановлені строки на період дії воєнного стану.
Як установлено судом, на реалізацію вказаної норми, наказом від начальника НОМЕР_5 прикордонного загону від 19.06.2023 № 331-ОС «Про особовий склад» продовжено дію контракту понад встановлені строки старшому сержанту ОСОБА_1 , інспектору прикордонної служби 2 категорії - дозиметристу 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) Відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) з 18.06.2023 до оголошення демобілізації.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спірний наказ від 19.06.2023 № 331-ОС щодо продовження позивачу контракту понад встановлені строки – до оголошення демобілізації винесений відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема п.2 ч.9 ст.23 Закону №2232-ХІІ, а тому є правомірним та скасуванню не підлягає.
Позовна вимога зобов`язати звільнити позивача з військової служби на підставі підпункту “ж” пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ також задоволенню не підлягає, оскільки, як зазначено вище, реалізація вказаної норми можлива лише після закінчення дії контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Однак, як установлено судом, контракт між позивачем та ДПСУ про проходження військової служби укладено 18.06.2019, тобто до часу введення воєнного стану.
Отже, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
З огляду на результат вирішення спору, відсутні підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 .
2. Судові витрати розподілу не підлягають.
3. Копію рішення направити учасникам справи.
4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя | Олексій РІДЗЕЛЬ