| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/5477/25 Головуючий у 1 інстанції: Виноградова Д.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.
Суддів Кузьмишиної О.М.
Ключковича В.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 18 квітня 2025 року № 974160119049 щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію по віку відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди роботи в органах місцевого самоврядування, а саме на посаді голови Коропської районної ради Чернігівської області з 26 листопада 2010 року по 25 лютого 2014 року та здійснити нарахування та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з часу звернення з заявою, з 24.03.2025, з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця виданих Новгород-Сіверською районною радою Чернігівської області. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 18.04.2025 №974160119049. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перевести ОСОБА_1 з 24.03.2025 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, п.п.10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, зарахувавши до стажу державної служби період роботи в органах місцевого самоврядування, а саме на посаді голови Коропської районної ради Чернігівської області з 26.11.2010 по 25.02.2014 та здійснивши перерахунок і виплату пенсії (з урахуванням виплачених сум) на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця виданих Новгород-Сіверською районною радою Чернігівської області. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Зокрема, апелянт вказує, що ОСОБА_1 у період з 11.03.2009 по 28.02.2023 отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», розмір якої був обчислений за нормами Закону України «Про державну службу» № 3723-XII, а з 01.03.2023 його автоматично переведено на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV. Водночас, апелянт вказує, що станом на 01.05.2016 позивач не мав необхідних 10 або 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, а тому не набув права на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII з урахуванням пунктів 10, 12 розділу XI Закону № 889-VIII. Крім того, на думку апелянта, період роботи позивача на посаді голови Коропської районної ради Чернігівської області з 26.11.2010 по 25.02.2014 не підлягає зарахуванню до стажу державної служби, оскільки після набрання чинності Законом № 2493-III посади місцевих рад віднесені до категорій посадових осіб місцевого самоврядування, а Порядок № 283 з 01.05.2016 втратив чинність. Також, апелянт наголошує, що пенсія, розмір якої обчислено за нормами Закону № 3723-XII, вже була призначена ОСОБА_1 з 11.03.2009, у зв`язку з чим, його звернення від 24.03.2025 не є первинним призначенням пенсії, а положення пунктів 10, 12 розділу XI Закону № 889-VIII до спірних правовідносин не підлягають застосуванню.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, в апеляційному порядку підлягає перегляду рішення суду першої інстанції виключно в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за віком.
Відповідно до копії трудової книжки від 21.03.1972, ОСОБА_1 у період з 26.11.2010 по 25.02.2014 працював на посаді голови Коропської районної ради.
24 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою щодо проведення перерахунку пенсії, у зв`язку з переходом на пенсію за віком згідно Закону України «Про Державну службу».
Вказана заява за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийнято рішення № 974160119049 від 18 квітня 2025 року про відмову у перерахунку пенсії. У рішенні зазначено, що робота на посаді голови районної ради відноситься до органів місцевого самоврядування, тому підстави для врахування довідок про заробітну плату відсутні. Переведення ОСОБА_1 на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» за матеріалами пенсійної справи недоцільно, оскільки, розмір пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» є меншим (12779,28 грн) від розміру пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (14486,03 грн).
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 90 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Підпунктом 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII) визнано таким, що втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Згідно з пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Пунктом 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається у розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07 червня 2001 року № 2493-III, до третьої категорії посад в органах місцевого самоврядування віднесено, зокрема, посади голів районних, районних у містах рад.
Пунктом 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (який був чинним у період роботи ОСОБА_1 на посаді голови Коропської районної ради та втратив чинність з 01 травня 2016 року) було передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року № 622 затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі - Порядок № 622), який у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачав, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII мають особи, які на день набрання чинності Законом № 889-VIII мають не менш як 20 років відповідного стажу або займають посади державної служби та мають не менш як 10 років такого стажу.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, у розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок.
Відповідно до пункту 4-2 Порядку № 622, у редакції, чинній станом на 24 березня 2025 року, для державних службовців, які працювали в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та яких не було переведено на посади, передбачені відповідним штатним розписом, або які звільнилися до 01 січня 2024 року з таких органів, визначення заробітної плати для призначення пенсії державним службовцям здійснюється з урахуванням пункту 4 цього Порядку. При цьому посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються у розмірах, установлених на 31 грудня 2023 року, а розмір інших виплат, що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв, але не пізніше 31 грудня 2023 року.
Крім того, пунктом 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що у разі якщо особі призначено пенсію відповідно, зокрема, до законів України «Про державну службу» або «Про службу в органах місцевого самоврядування», її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення.
Як вбачається з матеріалів справи, 24 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», яка за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 18 квітня 2025 року № 974160119049 відмовлено ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Підставою відмови вказано, що станом на 01 травня 2016 року ОСОБА_1 не мав необхідних 10 або 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, у зв`язку з чим не дотримано умов, передбачених пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» № 889-VIII. 
Крім того, у вказаному рішенні зазначено, що період роботи позивача на посаді голови Коропської районної ради Чернігівської області з 26 листопада 2010 року по 25 лютого 2014 року належить до служби в органах місцевого самоврядування, а тому відсутні підстави для його врахування до стажу державної служби та врахування поданих позивачем довідок про складові заробітної плати.
Отже, спірним між сторонами є, зокрема, питання наявності у позивача необхідного стажу, який надає право на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, оскільки відповідач не врахував до такого стажу період роботи ОСОБА_1 на посаді голови Коропської районної ради Чернігівської області з 26 листопада 2010 року по 25 лютого 2014 року.
Таким чином, для правильного вирішення даного спору першочерговому з`ясуванню підлягає питання щодо можливості зарахування зазначеного періоду роботи позивача в органі місцевого самоврядування до стажу державної служби, необхідного для реалізації права на пенсійне забезпечення відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, з урахуванням правового регулювання, чинного у період проходження ним відповідної служби.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, для вирішення питання щодо зарахування до стажу державної служби періоду роботи ОСОБА_1 на посаді голови Коропської районної ради Чернігівської області з 26 листопада 2010 року по 25 лютого 2014 року підлягають застосуванню норми законодавства, чинні саме у зазначений період, а не правове регулювання, запроваджене після 01 травня 2016 року.
У спірний період порядок обчислення стажу державної служби визначався Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283.
Пунктом 2 цього Порядку було передбачено зарахування до стажу державної служби роботи на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
При цьому, статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посаду голови районної ради було віднесено до третьої категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Відтак, оскільки ОСОБА_1 у період з 26 листопада 2010 року по 25 лютого 2014 року обіймав посаду голови Коропської районної ради Чернігівської області, зазначений період відповідно до законодавства, чинного на час його проходження, підлягав зарахуванню до стажу державної служби.
Аналогічний підхід до застосування наведених норм висловлений Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11 квітня 2023 року у справі № 1.380.2019.003855, у якій Суд зазначив, що відповідно до пункту 2 Порядку № 283 робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», зараховується до стажу державної служби, та погодився із зарахуванням до такого стажу відповідних періодів роботи до 01 травня 2016 року.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зарахування ОСОБА_1 до стажу державної служби періоду роботи на посаді голови Коропської районної ради Чернігівської області з 26 листопада 2010 року по 25 лютого 2014 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що період роботи ОСОБА_1 на посаді голови Коропської районної ради Чернігівської області не може бути зарахований до стажу державної служби з огляду на те, що після набрання чинності Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посади місцевих рад віднесені до категорій посадових осіб місцевого самоврядування, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.
Так, сам по собі факт належності посади голови районної ради до посад в органах місцевого самоврядування не виключає можливості зарахування періоду роботи на такій посаді до стажу державної служби, оскільки законодавством, чинним у період проходження позивачем відповідної служби, прямо передбачалася можливість такого зарахування. Зокрема, пунктом 2 Порядку № 283 до стажу державної служби включалася робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», до яких належала й посада голови районної ради.
При цьому, посилання апелянта на втрату чинності Порядком № 283 з 01 травня 2016 року не впливає на правову оцінку спірного періоду, оскільки робота ОСОБА_1 на посаді голови Коропської районної ради мала місце з 26 листопада 2010 року по 25 лютого 2014 року, тобто до втрати чинності зазначеним Порядком.
Водночас, положення пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII прямо передбачають збереження порядку обчислення стажу державної служби за періоди роботи до набрання чинності цим Законом відповідно до законодавства, чинного на час проходження відповідної служби.
З огляду на викладене, доводи апелянта фактично ґрунтуються на застосуванні до правовідносин, що виникли у 2010-2014 роках, правового регулювання, яке набрало чинності з 01 травня 2016 року, що не відповідає змісту пункту 8 розділу XI Закону № 889-VIII.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зарахування періоду роботи ОСОБА_1 на посаді голови Коропської районної ради Чернігівської області з 26 листопада 2010 року по 25 лютого 2014 року до стажу державної служби, необхідного для визначення права на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.
Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22 травня 2024 року у справі № 500/1404/23, оскільки такі висновки сформульовані за інших фактичних обставин та стосуються правового регулювання стажу, набутого після 01 травня 2016 року.
Водночас, у межах жаної справи спірним є період роботи ОСОБА_1 на посаді голови Коропської районної ради Чернігівської області з 26 листопада 2010 року по 25 лютого 2014 року, тобто до набрання чинності Законом № 889-VIII.
За таких обставин, правова оцінка зазначеного періоду підлягає здійсненню з урахуванням положень пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII та норм законодавства, чинних на час проходження позивачем відповідної служби.
Отже, наведене апелянтом посилання на постанову Верховного Суду від 22 травня 2024 року у справі № 500/1404/23 не може бути підставою для висновку про відсутність правових підстав для зарахування спірного періоду до стажу державної служби.
Доводи апелянта про те, що попереднє призначення ОСОБА_1 пенсії відповідно до спеціального законодавства виключає можливість його подальшого переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Як встановлено матеріалами справи, у період з 11 березня 2009 року по 28 лютого 2023 року ОСОБА_1 отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», розмір якої був обчислений за нормами Закону № 3723-XII, а з 01 березня 2023 року його переведено на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV.
Водночас, сам факт попереднього призначення особі пенсії відповідно до спеціального законодавства не є передбаченою законом підставою для позбавлення її права у подальшому, після переведення на пенсію за Законом № 1058-IV, звернутися із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, за умови дотримання встановлених законодавством вимог щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 25 травня 2023 року у справі № 580/3805/22, відповідно до якої, зміна пенсії за віком, призначеної за Законом № 1058-IV, на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-XII є переведенням з одного виду пенсійного забезпечення на інший, а попереднє призначення особі пенсії відповідно до Закону № 3723-XII саме по собі не свідчить про відсутність у неї права на таке переведення. Верховний Суд у цій постанові визнав безпідставним висновок про відсутність права на пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-XII виключно з тієї підстави, що раніше особі вже призначалася пенсія відповідно до цього Закону.
Крім того, пунктом 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV прямо передбачено можливість поновлення за бажанням особи виплати пенсії, раніше призначеної відповідно до законів України «Про державну службу» та «Про службу в органах місцевого самоврядування», після її переведення на пенсію на інших підставах.
Отже, законодавство не пов`язує факт попереднього отримання відповідної пенсії з втратою права особи на пенсійне забезпечення за спеціальним законодавством.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, враховуючи, що Закон України «Про державну службу» № 3723-ХІІ передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у випадку призначення особі пенсії за віком відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і, в подальшому, при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-ХІІ, має місце саме призначення пенсії, а не переведення.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність правових підстав для врахування довідок про складові заробітної плати, виданих Новгород-Сіверською районною радою Чернігівської області, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, висновок про неможливість врахування зазначених довідок обґрунтовано, зокрема, тим, що робота ОСОБА_1 на посаді голови районної ради відноситься до служби в органах місцевого самоврядування.
Водночас, як установлено вище, період роботи позивача на посаді голови Коропської районної ради Чернігівської області з 26 листопада 2010 року по 25 лютого 2014 року відповідно до законодавства, чинного у цей період, підлягає зарахуванню до стажу державної служби, а тому, наведена відповідачем підстава для неврахування відповідних довідок є необґрунтованою.
При цьому, частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII для осіб, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, передбачено визначення розміру пенсії виходячи із заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
Аналогічний механізм визначення заробітної плати передбачений пунктом 4 Порядку № 622.
Отже, доводи апелянта про неможливість врахування при обчисленні пенсії відповідних складових заробітної плати з огляду на те, що ОСОБА_1 звільнився із займаної посади 25 лютого 2014 року та особисто не сплачував єдиний внесок із сум заробітної плати, зазначених у поданих довідках, не узгоджується із встановленим законодавством порядком визначення заробітної плати для особи, яка на час звернення за призначенням пенсії не перебуває на державній службі.
Крім того, самим апелянтом зазначено, що у поданих довідках міститься інформація про нарахування єдиного внеску на всі види оплати праці, включені до таких довідок.
Також, колегія суддів також вважає необґрунтованими посилання апелянта на втручання суду першої інстанції у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду України.
У межах спірних правовідносин Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області заява ОСОБА_1 була розглянута по суті та за результатами її розгляду прийнято рішення про відмову у переведенні на пенсію з підстав відсутності, на думку відповідача, необхідного стажу.
Разом з тим, за результатами судового розгляду встановлено наявність у позивача необхідного стажу державної служби у сукупності з досягненням відповідного віку та наявністю достатнього страхового стажу, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність відмови у переведенні позивача на пенсію державного службовця.
За таких обставин, покладення судом першої інстанції на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області обов`язку перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця не свідчить про втручання у дискреційні повноваження відповідача, а є способом відновлення порушеного права позивача.
Таким чином, враховуючи встановлену наявність у ОСОБА_1 необхідного стажу державної служби, до якого підлягає зарахуванню період роботи на посаді голови Коропської районної ради Чернігівської області з 26 листопада 2010 року по 25 лютого 2014 року, досягнення ним установленого законом віку та наявність необхідного страхового стажу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 18 квітня 2025 року № 974160119049 та наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у визначений судом спосіб.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Кузьмишина О.М. 

Ключкович В.Ю.