Справа № 689/292/26
2/689/347/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 липня 2026 року селище Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Кульбаби А.В., 
з участю: секретаря судового засідання - Лебеденко О.М.,
представника позивача – адвоката Богача А.А.,
представника третіх осіб, Служби у справах дітей Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, Органу опіки та піклування Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, - Буран Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду в селищі Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ЦЕНТР СОЦІАЛЬНО-ПСИХОЛОГІЧНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ ДІТЕЙ «ПОДОЛЯНЧИК» Служби у справах дітей Хмельницької обласної державної адміністрації, Орган опіки та піклування Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – військова частина НОМЕР_1 , про позбавлення батьківських прав, 

встановив:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. В позові зазначив, що з 2007 року 2010 рік він перебував у цивільному шлюбі із ОСОБА_2 (проживали без реєстрації шлюбу). За час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син, ОСОБА_3 . У зв`язку із тим, що позивач був мобілізований та приймає участь у бойових діях, а мати ОСОБА_4 знаходиться поза межами України та не займається вихованням сина, тому виконавчим комітетом Розсошанської сільської ради Хмельницького району вирішено тимчасово влаштувати ОСОБА_3 , який опинився в складних життєвих обставинах, до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Подолянчик». Відповідачка не бере участі у вихованні сина, не підтримає з ним контакту, не надає матеріальної допомоги та не проявляє жодної турботи про його життя та здоров`я. З моменту влаштування сина до ЦСПРД «Подолянчик» мати жодного разу його не відвідала. Отже, мати не виконує своїх обов`язків та не проявляє інтересу до життя і виховання дитини. Бажання ОСОБА_1 опікуватися сином підтверджується його діями щодо створення безпечних умов для проживання дитини. Зокрема, він придбав для себе та сина житловий будинок із земельною ділянкою в АДРЕСА_1 . Крім цього, згідно довідки про доходи за період з червня 2025 року по листопада 2025 року позивач отримав дохід в розмірі 1 149 176, 92 грн. Позивач постійно на зв`язку із сином, в них склалися доброзичливі стосунки. Батько постійно цікавиться самопочуттям сина, підтримає його, допомагає вирішувати проблеми, а син ділиться своїми переживаннями та проблемами, проявляє прихильність і повагу до батька. Ці дані підтверджують те, що позивач активно виконує свої батьківські обов`язки, тоді як мати не підтримує контакт із дитиною і не проявляє зацікавленості у вихованні сина.
Ухвалою Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 21 квітня 2026 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про позбавлення батьківських прав залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – ЦЕНТР СОЦІАЛЬНО-ПСИХОЛОГІЧНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ ДІТЕЙ «ПОДОЛЯНЧИК» Служби у справах дітей Хмельницької обласної державної адміністрації (29021, м. Хмельницький, вулиця Івана Сірка, 5/1), Орган опіки та піклування Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області (с. Розсоша Хмельницького району), в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) (а.с. 69-71).
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що він є військовослужбовцем та проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 з 26 листопада 2024 року. Зазначив, що відповідачка залишила дитину на нього, не телефонує до сина, не зустрічається із ним. Станом на даний час за сином наглядає довірена особа. Приблизно 1, 5 місяці син перебував в ЦСПРД «Подолянчик». Він повністю фінансово забезпечує сина, в січні 2026 року придбав для проживання житловий будинок в с. Іванівка. Уточнив суду, що відповідачка 2 грудня 2025 року покинула сина та поїхала за кодон, там у неї створена своя сім`я. Також вказав, що його син перебував разом із ОСОБА_2 за кордоном до 2 грудня 2025 року.
Представник позивача позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що з 2007 року по 2009 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них народився син, ОСОБА_3 . Батько всіляко турбується про сина, придбав житловий будинок для їхнього спільного проживання. Мати не цікавиться життям дитини, залишивши сина на батька. Станом на даний час дитиною опікується ОСОБА_5 . Просив суд позбавити відповідачку батьківських прав по відношенню до сина.
Представник третьої особи, Орган опіки та піклування Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, підтримала позов. Суду пояснила, що відповідачка проживає за кордоном та ухилилася від своїх обов`язків по вихованню сина. Вона неодноразово телефонувала до ОСОБА_2 , щоб остання забрала дитину. В 2024 році ОСОБА_3 перебував разом із ОСОБА_2 в Чеській Республіці, де вивчав чеську мову. В той період часу батько забирав дитину на канікулах, оскільки перебував на військовій службі. 1 грудня 2025 року до них прийшла відповідачка і повідомила, що вони забрали сина. Також 2 січня 2026 року до неї в кабінет приходила відповідачка разом із двома синами і говорила, що хоче влаштувати власне життя. Оскільки мати не виконувала свої батьківські обов`язки та не цікавилися дитиною, то ОСОБА_4 6 січня 2026 року влаштували в ЦСПРД «Подолянчик». 12 лютого 2026 року до них звернувся позивач і вони не заперечили, щоб позивач надав довіреність на іншу особу щодо виховання свого сина.
Свідок ОСОБА_5 суду показала, що позивач є її однокласником і другом. 6 лютого 2026 року позивач своєю заявою передав їй контроль за вихованням, поведінкою та медичним обслуговуванням його сина ОСОБА_6 . Оскільки вона проживає поруч із позивачем, то в разі його відсутності опікується над його сином. Вона не пам`ятає такого випадку чи відповідачка телефонувала чи приїздила до сина. Батько повністю забезпечує дитину. У ОСОБА_6 дуже негативне ставлення до матері.
Опитаний в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_3 пояснив суду, що станом на даний час він проживає в с. Іванівка Хмельницького району разом із ОСОБА_5 . Свою матір він бачив приблизно місяць тому в м. Хмельницькому, коли вона приїздила забирати рідного брата по матері в Чеську Республіку. Зокрема, зазначив, що того дня він їхав в м. Хмельницький по справах, там він зустрів і спілкувався з матір`ю. Вона йому повідомила, що забере сина ОСОБА_7 (його брата, якому виповнилося 14 років) в Чеську Республіку і привезе назад. Ствердив суду, що із матір`ю він рідко бачився, адже недолюблює її. Грошові кошти йому мати не передавала. Пояснив, що із батьком у нього дуже добрі відносини, він хоче з ним проживати, оскільки батько добре до нього відноситься, дає поради, вислуховує. Станом на даний час він закінчив 9-й клас, до школи мати не приходила і його не провідувала. Також вказав, що після того як розійшлися його батьки, він залишився проживати із прабабою. Показав, що коли він разом із мамою перебував в Чеській Республіці, то чоловік ОСОБА_2 його ображав.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. Подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає повністю (а.с. 100).
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – військової частини НОМЕР_1 , в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 79-80).
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ЦЕНТР СОЦІАЛЬНО-ПСИХОЛОГІЧНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ ДІТЕЙ «ПОДОЛЯНЧИК» Служби у справах дітей Хмельницької обласної державної адміністрації, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.
Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представникам третьої особи, опитавши неповнолітнього сина позивача і відповідача, допитавши свідка, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого записано: ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_2 (мати). Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 (а.с. 7). ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старший механік-водій. Ця обставина підтверджується копією військового квитка та копією довідки В/Ч НОМЕР_1 від 30.01.2025р. (а.с. 10-11). ОСОБА_1 є учасником бойових дій та приймав участь у стримуванні збройної агресії російської федерації з 19 січня 2025 року по 29 листопада 2025 року, з 5 січня 2026 року по 25 січня 2026 року (а.с. 12-13). Відповідно до договору купівлі-продажу від 2 січня 2026 року ОСОБА_1 прибав житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0, 2500 га. Зазначена обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 02.01.2026р. та Витягом з Державного реєстру речових прав (а.с. 14-17). Відповідно до довідки ЦЕНТР СОЦІАЛЬНО-ПСИХОЛОГІЧНОЇ РЕАБІЛІТАЦІЇ ДІТЕЙ «ПОДОЛЯНЧИК» Служби у справах дітей Хмельницької обласної державної адміністрації від 9 лютого 2026 року № 81 неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період перебування в центрі з 9 січня 2026 року по 9 лютого 2026 року батько, ОСОБА_1 , провідував 9 разів, мати, ОСОБА_2 , сина не провідувала (а.с. 19). Наказом служби у справах дітей Розсошанської сільської ради Хмельницького району від 2 січня 2026 року № 02-О неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя с. Королівка Хмельницького району взято на облік дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, служби у справах дітей Розсошнаської сільської ради (а.с. 20). З довідки про доходи військової частини НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 за період з червня 2025 року по грудень 2025 року отримав заробітну плату в розмірі 1 151 284, 92 грн. (а.с. 21). З скріншотів з месенджера «WhatsApp» вбачається, що між ОСОБА_1 (батьком) та ОСОБА_3 (сином) протягом січня 2026 року відбувалася активна переписка, де батько проявляв свою турботу про сина (а.с. 23-37). З фотозмінків вбачається, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання та облаштоване останньому місце для занять та відпочинку (а.с. 38-39). З свідоцтва про народження ОСОБА_1 вбачається, що його батьком записаний ОСОБА_8 , а матір`ю – ОСОБА_9 (а.с. 40).
Відповідачка, ОСОБА_2 , 2 грудня 2025 року подала нотаріально засвідчену заяву про те, що вона надає свою згоду на позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ця обставина підтверджується копією заяви відповідачки від 2 грудня 2025 року (а.с. 101).
5 червня 2026 року ОСОБА_2 подала до суду нотаріально засвідчену заяву про визнання позову про позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 (а.с. 100).
Позивач ОСОБА_1 нотаріально засвідченою заявою від 6 лютого 2026 року передав контроль за вихованням, поведінкою в побуті і медичне обслуговування його неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (а.с. 104).
Рішенням виконавчого комітету Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області № 23 від 25 червня 2025 року затверджено висновок органу опіки та піклування Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області вважає доцільним позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно неповнолітнього, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 109-112).
Частиною 4 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленою резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989р., ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 9 конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок заперечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Звертаючись до суду із цим позовом ОСОБА_1 як на підставу для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав посилалася на те, що вона ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання доньки.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно абз. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Пунктом 15 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно до абз. 2 п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний захід.
Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 331/1705/25 від 2 липня 2026 року зробив такі праві висновки: «Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках в разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача».
Судом встановлено, що відповідачка частково ухилилася від своїх обов`язків по вихованню неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: не в повній мірі піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, його навчання; не забезпечує останньому необхідне харчування, медичний догляд; дуже рідко спілкується із дитиною; не надає дитині достатній доступ до культурних та духовних цінностей; не створила всіх умов для отримання сином середньої освіти. Ці обставини підтверджується поясненнями ОСОБА_3 , довідкою ЦСПРД «ПОДОЛЯНЧИК» (а.с. 19), висновком органу опіки та піклування (а.с. 109-112), показаннями свідка ОСОБА_5 .
Разом із тим судом встановлено, що з 2024 року до 2 грудня 2025 року неповнолітній ОСОБА_3 тимчасово проживав разом із своєю матір`ю, ОСОБА_2 , в Чеській Республіці, вивчав там чеську мову. Крім цього, як пояснив в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_6 , він бачився із матір`ю в червні 2026 року, коли він приїздив в м. Хмельницький. Тобто, ці обставини підтверджують те, що мати ще не остаточно втратила інтерес до сина ОСОБА_6 , спілкується із сином. А твердження ОСОБА_4 про побиття його чоловіком його матері в Чеській Республіці іншими належними і допустимими доказами не підтверджено.
Відповідно до ч. ч. 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання серпу на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Водночас, суд не погоджується із висновком Органу опіки та піклування Розсошанської сільської ради Хмельницького району щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо її неповнолітнього сина, оскільки він суперечить інтересам дитини (а.с. 109-112). Крім цього, у висновку не зазначено, чи притягувалася відповідачка до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей). Немає підтвердження, що позбавлення матері батьківських прав змінить життя житини на краще, зважаючи на ту обставину, що батько неповнолітнього - ОСОБА_1 (позивач) не повідомив суд про намір звільнитися із військової служби та більші тісно опікуватися сином. Також під час судового розгляду встановлено, що відповідачка виїжджала за кордон разом із своїм сином ОСОБА_6 та пробула там тривалий проміжок часу. Вказані у висновку органу та піклування обставини не є безумовними та достатніми для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення відповідачки батьківських прав. Органу опіки та піклування не надано підтвердження того, що відповідачка є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину. Крім цього, немає даних того, що була заслухана думка самої відповідачки ОСОБА_2 . Отже, суд вважає висновок органу опіки та піклування необґрунтованим, адже він ґрунтується лише на відомостях, наданих позивачем.
Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 644/7516/23 від 18 квітня 2025 року в п.п. 61-63 зробив наступні правові висновки: «Верховний Суд в своїй практиці також звертав увагу на те, що хоча існують докази складних, неприязних стосунків між матір`ю та сином, однак враховуючи те, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому правові підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав відсутні (див. постанову Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року і справі № 147/61/17). Таким чином, в даній конкретній ситуації, співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, Верховний Суд знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідачки буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і матері для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли мати виявила таке бажання, це створить умови для додаткових гарантій для дитини, навіть матеріального характеру. Суд першої інстанції правильно керувався тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу за доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості змінити цю поведінку. Достатні підстави для позбавлення батьківських прав суд не встановив».
Так, позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав, які б свідчили про свідоме нехтування батьківськими обов`язками, яке має систематичний та постійний характер; непроявлення інтересів до дитини; про те, що особа матері становить реальну загрозу для дитини, її фізичного здоров`я та психічного розвитку.
Оцінивши надані позивачем та представником третьої особи докази, суд приходить до переконання, що в даному випадку не позбавлення батьківських прав відповідачки буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створить додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприятиме захисту його прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і матері для належного спілкування і розвитку дитини, і це створить умови для додаткових гарантій для дитини, навіть матеріального характеру.
Разом із тим, відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.
Із цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню спору. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.
Думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18, від 26 грудня 2024 року у справі № 561/474/24, від 10 червня 2026 року у справі № 126/1157/25
Так, судом заслухана думка неповнолітнього ОСОБА_4 , який повідомив, що із матір`ю він рідко бачився, адже недолюблює її. Грошові кошти йому мати не передавала. Пояснив, що із батьком у нього дуже добрі відносини, він хоче з ним проживати, оскільки батько добре до нього відноситься, дає поради, вислуховує. Станом на даний час він закінчив 9-й клас, до школи мати не приходила і його не провідувала. Разом із тим, судом встановлено, що мати та син спільно проживали в Чеській Республіці протягом 2024 – 2025 років, а також спілкувалися в м. Хмельницькому в червні 2026 року. Отже, думка дитини (неповнолітнього ОСОБА_3 ) не відповідає його інтересам і тому суд не бере її до уваги.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Суд не бере до уваги визнання позову відповідачем, що викладене у її заявах від 05.12.2025р., 5 червня 2026 року (а.с. 100-101), оскільки визнання відповідачем позову порушує права, свободи та законні інтереси самої відповідачки, ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у зв`язку із не встановленням винної (умисної) поведінки відповідачки, з урахуванням того, що позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_2 притягувалася до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП (невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей), а також доказів того, що вона злісно ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, тому у задоволенні позовної вимоги позивача до відповідача про позбавлення батьківських прав необхідно відмовити. Тому слід попередити відповідача, ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) про необхідність зміни ставлення до виховання нею дитини - неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; покласти на Орган опіки та піклування Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області (31362, Хмельницький район, с. Розсоша, вулиця Центральна, 4) контроль за виконання відповідачем, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до припису ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові – на позивача. Позивач на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.
Отже, оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому судовий збір із відповідача на користь держави стягненню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 77-81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України,

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Попередити відповідача, ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) про необхідність зміни ставлення до виховання нею дитини - неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Покласти на Орган опіки та піклування Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області (31362, Хмельницький район, с. Розсоша, вулиця Центральна, 4) контроль за виконання відповідачем, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 14 липня 2026 року. 

Суддя А.В. Кульбаба