ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
Іменем України
10 липня 2026 року
м. Харків
справа № 643/3905/24
провадження № 22-з/818/200/26
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Маміної О.В., Яцини В.Б.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідачі – ОСОБА_2 
заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали цивільної справи та заяву Романченка Олексія Михайловича який діє в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом після зміни предмета якого ( т.1 а.с.56-63) просив стягнути з ОСОБА_2 , заборгованість за договором позики від 01.02.2021, оформленого у вигляді розписки, у розмірі 50000 доларів США, а також збитки за договором позики від 01.02.2021, оформленого у вигляді розписки, у розмірі 2409654,08 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 12112 гривень. 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до розписки від 01 лютого 2021 року ОСОБА_1 було передано ОСОБА_2 у строкове, безоплатне(безвідсоткове) користування 50000 доларів США та 1407,5 кг золота 585 проби до вимоги. Враховуючи той факт, що строк (термін) виконання обов`язку з повернення 50000 доларів США та 1407,5 г золота 585 проби був визначений сторонами правовідносин моментом пред`явлення вимоги, 08 грудня 2023 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 вимогу в порядку ч.2 ст. 530 ЦК України про повернення йому одержаного відповідно до розписки від 01 лютого 2021 року. В той же день сторонами було досягнуто домовленість про наступний порядок повернення позичених коштів: 20000,00 доларів США у строк до 13.01.2024; 30000 доларів США у строк до 01.04.2024. Крім того, ОСОБА_2 повідомив, що позичене за розпискою від 01.02.2021 золото він повернути не може, оскільки воно у нього відсутнє. Станом на сьогоднішній день ані кошти, ані золото ОСОБА_2 ОСОБА_1 не повернуто.
Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01.02.2021, оформленого у вигляді розписки, у розмірі 50000 доларів США 00 центів, збитки за договором позики від 01.02.2021, оформленого у вигляді розписки, у розмірі 2409654 грн 08 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 12112 грн 00 коп.
Додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_1 – адвокат Романченко О.М. про ухвалення додаткового рішення задоволено, стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 40 000,00 грн.
Постановою Харківського апеляційного суду від 27 травня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2024 року та додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2024 року залишено без змін.
28 травня 2026 року ОСОБА_4 який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Харківського апеляційного суду з заявою про ухвалення додаткового рішення. Просив стягнути відповідача витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 20 000,00 грн.
В обґрунтування заяви зазначено, що представником позивача у встановлений законодавством строк подано докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу понесених понесені в суді першої та апеляційної інстанції зокрема договір про надання правової допомоги від 06.12.2023 року №83/12-2023, додаткову угоду №1 та №2 до договору про надання правової допомоги від 06.12.2023 року №83/12-2023, акт виконаних робіт №2 від 27.05.2026 року. Оскільки апеляційним судом ухвалено рішення про залишення апеляційної скарги без задоволення а рішення суду першої інстанцій без змін, проте не вирішено питання про стягнення судових витрат понесених в суді апеляційної інстанції існує необхідність ухвалити у даній справі додаткову постанову.
Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи заяви про ухвалення у справі додаткового судового рішення, дійшла висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до 3 ч. 1, ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд що ухвалив рішення, ухвалює додаткове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Згідно з п.п. «б, в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції у випадку скасування або зміни судового рішення зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (ч.1, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України).
Як убачається з матеріалів справи, постановою Харківського апеляційного суду від 27 травня 2026 року якою переглядалось рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2024 року та додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2024 року, питання про стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції не вирішувалось.
Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України).
Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
02.12.2025 року представником позивача адвокатом Романченко О.М. було подано заяву про відшкодування судових витрат у суді апеляційної інстанції та зазначено що орієнтований розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу становить 20000,00 грн та докази їх понесення будуть подані до суду разом із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі протягом 5-ти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення.
28 травня 2026 року Романченко О.М. який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Харківського апеляційного суду з заявою про ухвалення додаткового рішення. Просив стягнути відповідача витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 20 000,00 грн.
На підтвердження розміру понесених судових витрат представником позивача долучено: договір про надання правової допомоги від 06.12.2023 року №83/12-2023, додаткову угоду №1 та №2 до договору про надання правової допомоги від 06.12.2023 року №83/12-2023, акт виконаних робіт №2 від 27.05.2026 року.
Зі змісту акту виконаних робіт №2 від 27.05.2026 року вбачається детальний перелік робіт виконаних адвокатом зокрема: вивчення судового рішення суду першої інстанції та апеляційної скарги по справі, підготовка заяв та письмових пояснень по справі, участь у судових засідання, загальна вартість яких становить 20000,00 грн.
05.06.2026 року від представника ОСОБА_5 – адвоката Левкова Ю.М. надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат в якому відповідач заперечує проти задоволення заяви позивача, просить відмовити у стягненні судових витрат оскільки зазначені позивачем витрати не відповідають критеріям розумності та співмірності, крім того матеріали справи не містять процесуальних документів складених представником позивача а його правова позиція залишалась не змінною впродовж всього судового розгляду.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас, судова колегія бере до уваги висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2024 року, за змістом якого: « …суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи».
Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.
У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Отже, суд керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем в суді апеляційної інстанції згідно заяви його представника, апеляційний суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, обґрунтованість розміру цих витрат, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності таких витрат.
Враховуючи обсяг виконаної адвокатом роботи, при розгляді даної справи в суді, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, судова колегія прийшла до висновку, що справедливим і співмірним буде стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу понесених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи викладене вище, заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст.133,137,141,246,270 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ :
Заяву Романченка Олексія Михайловича який діє в інтересах ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 коп.
Додаткова постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий  О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина