СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2026 року м. Харків Справа № 917/1813/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Лакіза В.В.

за участі секретаря судового засідання Андерс О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Лубенської міської ради (вх.№1106П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 16.04.2026 у справі №917/1813/25 (повний текст рішення складено та підписано 29.04.2026 суддею Сірошем Д.М. у приміщенні Господарського суду Полтавської області)
за позовом Фермерського господарства “Вектор Агро” в особі голови фермерського господарства Стеценка Михайла Васильовича, с. Мусіївка, Лубенський р-н, Полтавська обл., 
до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, м. Лубни, Полтавська обл., 
про визнання протиправним та скасування рішення Лубенської міської ради Лубенського району, визнання укладеним договору оренди на новий строк,-

ВСТАНОВИВ:
Фермерське господарство “Вектор Агро” в особі голови фермерського господарства Стеценка Михайла Васильовича звернулося з позовом до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області п`ятдесят шостої сесії восьмого скликання від 21.08.2025 “Про відмову у поновленні договору оренди землі зі ОСОБА_1 ”;
- визнати укладеним на новий строк (в порядку, передбаченому частиною 1 статті 33 Закону України “Про оренду землі”) договір оренди земельної ділянки загальною площею 51,3000 га, у тому числі рілля - 51,3000 га, з кадастровим номером 5322884000:03:003:0129, яка розташована за межами населених пунктів на території Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області у редакції проєкту від 29.07.2025, запропонованого ОСОБА_1 , як головою фермерського господарства “Вектор Агро” (ЄДРПОУ 38127790, пров. Хорольський, буд. 12, с. Мусіївка, Лубенський р-н, Полтавська обл., 37830), в редакції, викладеній в прохальній частині позову. 
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на дотримання ним як орендарем, який належним чином виконував свої обов`язки за договором оренди передбаченого статтею 33 Закону України "Про оренду землі" порядку реалізації переважного права на укладення цього договору на новий строк, шляхом надіслання відповідачу, орендодавцю у встановлений строк заяви про продовження договору на новий строк із доданим до неї проектом відповідної додаткової угоди та прийняття останнім за результатами розгляду цієї заяви рішення про відмову у поновленні договору, з якого не вбачається жодних підстав для такої відмови, що є проявом недобросовісної поведінки орендодавця, зловживанням ним своїми правами, внаслідок якого порушуються законні права позивача як добросовісного орендаря.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 16.04.2026 у справі №917/1813/25 позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області п`ятдесят шостої сесії восьмого скликання від 21.08.2025 “Про відмову у поновленні договору оренди землі зі ОСОБА_1 ”. Визнано укладеним на новий строк (в порядку, передбаченому частиною 1 статті 33 Закону України “Про оренду землі”) договір оренди земельної ділянки загальною площею - 51,3000 га, у тому числі рілля - 51,3000 га з кадастровим номером 5322884000:03:003:0129, яка розташована за межами населених пунктів на території Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області у редакції проєкту від 29.07.2025, запропонованого Стеценком Михайлом Васильовичем, як головою фермерського господарства “Вектор Агро” (ЄДРПОУ 38127790, пров. Хорольський, буд. 12, с. Мусіївка, Лубенський р-н, Полтавська обл., 37830), в редакції, викладеній в прохальній частині позову.
В обґрунтування рішення суд послався на те, що позивач дотримався вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі», в редакції, яка діяла на час звернення до відповідача із заявою про продовження договору на новий строк, які регламентують алгоритм його дій з реалізації переважного права орендаря на укладення договору на новий строк, необхідних для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, своєчасно надіславши орендодавцю відповідну заяву із проектом додаткової угоди, а тому він  може вважатись таким, що набув право "правомірного очікування", натомість відповідач, прийнявши за результатами розгляду цієї заяви оспорюване рішення про відмову у поновленні договору без наведення будь-яких підстав, знехтував своїм обов`язком добросовісно провести переговори, не пропонуючи жодних умов орендарю, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди у редакції, викладеній у резолютивній частині рішення та про визнання протиправним і скасування рішення відповідача про відмову у поновленні договору. 
Відповідач - Лубенська міська рада подала на зазначене рішення до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить це рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити. 
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач, зокрема, стверджує про неврахування судом першої інстанції того, що позивач не звертався до відповідача в порядку, визначеному діючою новою редакцією статті 33 Закону України «Про оренду землі» із заявою про укладення договору на новий строк, а в листі від 29.07.2025 він, з посиланням на пункт 8 Договору оренди землі, в якому не має жодної згадки про укладення договору на новий строк, просив продовжити цей договір та в порушення встановленої цією статтею процедури реалізації переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк додав до вказаного листа проект додаткової угоди про поновлення договору, а не проект нового договору.
При цьому відповідач посилається на неврахування судом першої інстанції того, що відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21 у межах розумної та добросовісної поведінки орган державної влади чи місцевого самоврядування, як орендодавець, що представляє власника у спірних правовідносинах, може взагалі відмовити орендарю в укладенні договору, повідомивши його про наявність належних підстав для цього, зокрема, про рішення орендодавця як власника більш розумно розпорядитись землею (в тому числі виставити право оренди на торги), чи вказавши на неналежне виконання орендарем умов договору. У даному випадку, відмовляючи орендареві в укладенні договору оренди землі на новий строк, Лубенська міська рада повідомила його про те, що бажає продати право оренди на земельну ділянку на земельних торгах у формі аукціону, і скориставшись своїм конституційним правом прийняла рішення від 27.11.2025, в якому висловила свій намір підготувати земельну ділянку для продажу на земельних торгах у порядку, передбаченому ст.ст. 134-136 Земельного кодексу України. 
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2026 для розгляду справи №917/1813/25 призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача - Лубенської міської ради (вх.№1106П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 16.04.2026 у справі №917/1813/25 та її розгляд призначено в судове засідання з повідомленням учасників справи на 01.07.2026 о 14:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду.
12.06.2026 позивач через підсистему “Електронний суд” подав відзив на апеляційну скаргу (вх. № 6598), в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення –без змін. 
В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначив, зокрема, про безпідставність доводів апеляційної скарги щодо того, що він не звертався до відповідача в порядку, передбаченому статтею 33 Закону України «Про оренду землі» із заявою про укладення договору оренди землі на новий строк, а в поданій орендодавцю заяві від 29.07.2025 висловив волевиявлення на поновлення цього Договору, оскільки за змістом цієї заяви, позивач пославшись на п. 8 Договору щодо переважного права орендаря на поновлення договору, намагався реалізувати своє переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк.
При цьому позивач виходить з того, що договір було укладено до набрання 15.07.2020 Закону України від 05.12.2019 № 340-ІХ «Про Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який істотно змінив редакцію статті 33 Закону України «Про оренду землі», яка діяла на час його укладення, і яка після зазначених змін тепер стосується лише переважного права орендаря (частини перша-п`ята статті 33 Закону про оренду землі), а поновлення ж договору (частина шоста попередньої редакції статті 33) тепер регулюється статтею 126-1 ЗК, яка містить заборону на поновлення договорів оренди земельних ділянок державної та комунальної власності..
Натомість процедура поновлення договору оренди землі, яка передбачена ч. 1 статтею 33 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній до 15.07.2020, ґрунтувалось на встановленому законом переважному праві добросовісного орендаря продовжити орендні відносини шляхом укладання додаткової угоди із можливістю зміни сторонам істотних умов договору,тобто передбачала укладення договору на новий строк.
Аналіз частини 1 статті 33 Закону України «Про оренду землі» в редакції, яка чинна з 16.07.2020 дає підстави вважати, що орендар, який належним чином виконував договір оренди, має переважне право на укладення договору оренди на новий строк, а тому очевидним є те, що мова тут не йде про поновлення чи пролонгацію попереднього договору, а йдеться саме про укладення нового договору на нових умовах.
Спірна земельна ділянка належить до комунальної власності, а тому процедура поновлення договору оренди такої ділянки не може бути застосована в силу заборони, встановленої статтею 126-1 Земельного кодексу України.
На розгляд 56 сесії відповідача виносилось питання саме про укладення нового договору, в редакції запропонованій позивачем, а не про поновлення договору, оскільки у разі поновлення договору новий правочин не укладається.
Разом з цим позивач звертає увагу на те, що відповідно до висновку, викладеного в п. 6.42 постанови Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 23.11.2023 у справі №906/1314/21 вказівка на проєкт правочину щодо продовження орендних правовідносин як на додаткову угоду чи на додатковий договір не впливає на суть наявного волевиявлення орендаря на продовження орендних правовідносин, а тому не є важливим те, як позивач та відповідач назвали цю процедуру, а той факт, що одна сторона договору зверталася із заявою про укладення договору на новий строк, а друга цю заяву прийняла та розглянула, у сукупності з фактом належності спірної земельної ділянки до комунальної власності, який в силу законодавчої заборони виключає можливість поновлення договору оренди такої ділянки, свідчить про реалізацію відповідачем волевиявлення, спрямованого саме на укладення договору на новий строк.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2026, у зв`язку з відпусткою судді Білоусової Я.О., для розгляду справи №917/1813/25 призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Лакіза В.В.
Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, а представник позивача проти її доводів заперечив.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи та вимоги сторін, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого. 
Як вбачається з матеріалів справи, 05.11.2012 громадянин ОСОБА_1 та Лубенська районна державна адміністрація уклали договір оренди землі (без номера).
Відповідно до пункту 1 договору оренди землі від 05.11.2012 орендодавець (Лубенська РДА) надає, а орендар ( ОСОБА_1 ) приймає у строкове платне користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства, яка знаходиться на території Мацківської сільської ради.
Відповідно до пункту 8 договору оренди землі від 05.11.2012 строк дії оренди становить п`ять років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
07.11.2012 протоколом № 1 зборів засновників Фермерського господарства “Вектор Агро” створено зазначене фермерське господарство, головою обрано ОСОБА_1 . Тим же протоколом № 1 від 07.11.2012 сформовано статутний фонд з розподілом часток у ньому, а також затверджено статут Фермерського господарства “Вектор Агро”.
09.11.2012 відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців до цього реєстру внесено запис про реєстрацію ФГ “Вектор Агро” за номером 1 580 102 0000 000586, ЄДРПОУ 38127790.
18.09.2018 наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 6320-СГ поновлено договір оренди землі від 05.11.2012, укладений між Лубенською районною державною адміністрацією та громадянином ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 51,3000 га ріллі, кадастровий номер 5322884000:03:003:0129 із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Мацківської сільської ради Лубенського району Полтавської області.
18.09.2018 укладено додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 05.11.2012 та внесення змін до нього між Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області та громадянином ОСОБА_1 (далі – Додаткова угода від 18.09.2018).
Пунктом 1 Додаткової угоди від 18.09.2018 передбачено, що Орендодавець надає, а Орендар ( ОСОБА_1 ) приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства з кадастровим номером 5322884000:03:003:0129, яка розташована за межами населених пунктів на території Мацківської сільської ради Лубенського району Полтавської області, яка входить до Засульської сільської об`єднаної територіальної громади.
Пунктом 8 Додаткової угоди від 18.09.2018 передбачено, що строк дії цієї Додаткової угоди становить 7 років.
Також пунктом 8 Додаткової угоди від 18.09.2018 передбачено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Пунктом 42 Додаткової угоди зазначено про те, що вона набирає чинності з моменту її підписання сторонами.
27.02.2020 листом Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області № 02-36/571 ОСОБА_1 запропоновано підписати Додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі від 05.11.2012 у зв`язку із тим, що відповідно до статті 1481 Земельного кодексу України Засульська сільська рада набула право комунальної власності на земельну ділянку площею 51,3000 га, кадастровий номер 5322884000:03:003:0129.
27.02.2020 ОСОБА_1 та Засульська сільська рада Лубенського району Полтавської області уклали Додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі від 05.11.2012, що полягали у заміні сторони орендодавця на актуального, на той момент, власника земельної ділянки.
У подальшому, на підставі Закону України “Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій” від 17.11.2020 Засульська сільська рада була реорганізована та увійшла до складу Лубенської міської ради, тому Лубенська міська рада є правонаступником прав і обов`язків Засульської сільської ради.
29.07.2025 ОСОБА_1 , як голова фермерського господарства “Вектор Агро”, від імені останнього звернувся до Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області із заявою про продовження договору оренди земельної ділянки площею 51,3000 га для ведення фермерського господарства (кадастровий номер 5322884000:03:003:0129) терміном на 7 років, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області, до якої додав проект додаткової угоди.
14.08.2025 на засіданні постійної депутатської комісії з питань земельних ресурсів Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області розглядалось питання про поновлення договору оренди землі із ОСОБА_1 на підставі заяви ОСОБА_1 про продовження договору оренди землі від 29.07.2025. 
Посилання на трансляцію засідання постійної депутатської комісії з питань земельних ресурсів Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 14.08.2025 (заява ОСОБА_1 розглядається на 27 хв 36 сек засідання): https://youtu.be/zxAPTG2w2Gw?si=vpDRHqujJlZIJq0_&t=1656.
Протокол засідання постійної депутатської комісії з питань земельних ресурсів від 14.08.2025 перебуває у відкритому доступі у мережі Інтернет, зокрема, за посиланням:https://lubnyrada.gov.ua/images/documents/protokoly_zasidan/2025/56_sesiya/zemelna.pdf.
Відповідно до пункту 40 Порядку денного Протоколу, комісія слухала питання:
“Про поновлення договору оренди землі із ОСОБА_1 ”.
Інформує: ОСОБА_2 – начальник управління з питань комунального майна та земельних відносин виконавчого комітету.
Вирішили: винести на розгляд колегії та чергової п`ятдесят шостої сесії міської ради.
Голосують:
ОСОБА_3 – “За”;
ОСОБА_4 – “За”;
ОСОБА_5 - “За”;
ОСОБА_6 - “За”.
14.08.2025 на засіданні постійної депутатської комісії з земельних ресурсів розглядалося лише одне питання відносно звернення позивача - “Про поновлення договору оренди землі із ОСОБА_1 ” і як зазначено вище, зазначене питання Комісією було передано на розгляд сесії Ради разом із проектом додаткової угоди про поновлення договору.
Питання щодо відмови ОСОБА_1 в реалізації його переважного права на укладення нового договору оренди землі попереднього розгляду постійною депутатською комісією не проходило і таке рішення не приймалося.
21.08.2025 на черговій 56 сесії Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області 8 скликання винесено на голосування заяву ОСОБА_1 «Про поновлення договору оренди землі від 29.07.2025 та проєкт рішення “Про поновлення договору оренди землі зі ОСОБА_1 ”
За наслідками голосування, проєкт рішення “Про поновлення договору оренди землі зі ОСОБА_1 ” не набрав необхідної кількості голосів.
Водночас, відповідач у відзиві на позов зазначає, що з метою дотримання процедури поновлення договору оренди землі, Управлінням з питань комунального майна та земельних відносин одразу 21.08.2025 було запропоновано альтернативний проєкт рішення “Про відмову в поновленні договору оренди землі зі ОСОБА_1 ”, який був підтриманий більшістю депутатів, присутніх на сесії.
Начальник управління з питань комунального майна та земельних відносин, ОСОБА_7 , ініціюючи внесення змін до порядку денного та пропонуючи депутатам проголосувати за відмову в продовженні договору оренди з позивачем, зазначив, що спірний договір припиняє діяти у вересні цього року. Відтак, якщо Рада зараз не проголосує за відмову, то він вважатиметься автоматично продовженим.
Ці події зафіксовані на відеозаписі трансляції 56 сесії Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області 8 скликання від 21.08.2025 у мережі Інтернет: посилання на трансляцію 56 сесії Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області 8 скликання від 21.08.2025 (заява ОСОБА_1 розглядається на 01 год 34 хв 48 сек): https://youtu.be/CaSxTFX1xsQ?si=1yuhdkzZMZiWY7ch&t=5688.
При цьому, як вбачається із вказаного відеозапису та підтвердив присутній в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача - начальник управління з питань комунального майна та земельних відносин ОСОБА_7 , під час вирішення на сесії питання “Про відмову в поновленні договору оренди землі зі ОСОБА_1 ” шляхом голосування взагалі не наводилось будь-яких підстав щодо непродовження відповідних орендних правовідносин з позивачем. 
22.08.2025 Лубенська міська рада Лубенського району Полтавської області своїм листом № 02.1-13/5150 повідомила ОСОБА_1 , про результати розгляду його заяви від 29.07.2025 та направила копію відповідного рішення сесії.
В тексті рішення 56 сесії Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області 8 скликання “Про відмову у поновленні договору оренди землі зі ОСОБА_1 ” не наведено жодних підстав відмови у поновленні Договору. 
Отже, 21.08.2025 рішенням 56 сесії Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області 8 скликання “Про відмову у поновленні договору оренди землі зі ОСОБА_1 ” позивачу відмовлено у поновленні договору оренди землі на земельну ділянку сільськогосподарського призначення за межами с. Мацківці Лубенського р-ну, площею 51,3000 га, кадастровий номер 5322884000:03:003:0129, за цільовим призначенням – для ведення фермерського господарства без наведення будь-яких підстав.
05.12.2025 , під час розгляду даной справи судом першої інстанції, відповідач листом (вх. № 15710) повідомив суд, що Лубенська міська рада Лубенського району Полтавської області своїм рішенням від 27.11.2025 внесла зміни до свого ж рішення від 21.08.2025 “Про відмову в поновленні договору оренди землі зі ОСОБА_1 " та виклала його у новій редакції, навівши в якості підстав відмови намір Ради з метою раціонального використання земель громади та забезпечення надходжень до бюджету, підготувати земельну ділянку до продажу на земельних торгах у порядку, передбаченому статтями 134-136 Земельного кодексу України. 
З огляду на наведені обставини, позивач посилається на дотримання ним процедури реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк, що визначена діючою на час його звернення з відповідною заявою редакцією статті 33 Закону України «Про оренду землі», та прояв відповідачем недобросовісної поведінки , внаслідок прийняття ним за результатами розгляду такої заяви рішення про відмову у поновленні договору, без наведення жодних підстав та обгрунтувань, що стало підставою для звернення з позовом у даній справі про визнання протиправним та скасування відповідного рішення відповідача та визнання договору укладеним на новий строк, в редакції додаткової угоди, викладеній в прохальній частині позовної заяви. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного правового регулювання.
За змістом частини другої статті 792 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначає Закон України «Про оренду землі».
Суд враховує, що 16.01.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" (а відповідні положення пункту 8 з урахуванням прикінцевих та перехідних положень - з 16.07.2020), яким стаття 33 Закону про оренду землі, яка регламентувала порядок поновлення договорів оренди, викладена у новій редакції.
Спірний Договір оренди землі в редакції додаткової угоди укладено до цих законодавчих змін.
Розділ IX "Перехідні положення" Закону про оренду землі доповнений абзацами третім і четвертим такого змісту:
"Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).
Правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення".
Стаття 58 Конституції України 1996 року закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.
Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
Відповідно за змістом статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом про оренду землі, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (статті 1, 2 Закону про оренду землі).
Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема порядок передачі земельних ділянок в оренду (стаття 124). Проте саме Законом України «Про оренду землі» врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами у зв`язку з передачею її в користування та володіння, у тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.
Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній до 16.07.2020, мала назву "Поновлення договору оренди землі" та передбачала, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (частина перша цієї статті).
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (частина друга статті 33 зазначеного Закону).
До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проєкт додаткової угоди (частина третя статті 33 цього Закону).
При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина четверта статті 33 вказаного Закону).
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина п`ята статті 33 Закону про оренду землі).
Частина шоста статті 33 Закону про оренду землі встановлювала, що у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).
За приписами частини восьмої цієї статті у попередній редакції додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку, а положення частини одинадцятої цієї статті зазначали, що відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.
У пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 зазначено таке: "Частини п`ята та шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі» встановлюють загальне та спеціальне правила продовження орендних правовідносин:
За загальним правилом, викладеним у частині п`ятій статті 33 Закону України «Про оренду землі», орендодавець у місячний строк із дня отримання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проєктом відповідної додаткової угоди їх розглядає, за потреби узгоджує з орендарем істотні умови договору, може повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень проти поновлення договору оренди землі, а за відсутності таких заперечень - вирішує поновити договір оренди землі (таке рішення потрібне лише щодо земель державної та комунальної власності) й укладає з орендарем відповідну додаткову угоду.
Спеціальне правило, викладене у частині шостій Закону про оренду землі, розраховане на випадки, коли орендодавець, який отримав від орендаря, наприклад, в останній день строку договору оренди землі лист-повідомлення про поновлення цього договору з проєктом відповідної додаткової угоди, протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві заперечень щодо такого поновлення, а орендар продовжив добросовісно користуватися земельною ділянкою. У такому разі орендодавець позбавлений можливості узгоджувати з орендарем нові істотні умови договору оренди землі, що вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були, без прийняття орендодавцем земель державної та комунальної власності окремого рішення про таке поновлення."
Пункти 41 та 43 цієї ж постанови містять висновок про те, що без укладення додаткової угоди до договору оренди землі завершення процедури поновлення такого договору було неможливим, а єдиний механізм оформлення продовження орендних відносин, саме шляхом укладення згаданої у частинах третій, п`ятій- восьмій, одинадцятій статті 33 Закону України «Про оренду землі» додаткової угоди підтверджує змістовну єдність усіх приписів цієї статті.
Тож, статтею 33 Закону України «Про оренду землі» було визначено загальну процедуру дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі, за якої завершення процедури поновлення договору полягало в укладенні додаткової угоди (за згодою сторін чи за судовим рішенням).
Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" істотно змінив редакцію статті 33 Закону України «Про оренду землі», яка тепер стосується лише переважного права орендаря на продовження орендних відносин (частини перша-п`ята статті 33 Закону про оренду землі). Поновлення ж договору (частина шоста попередньої редакції статті 33) тепер регулюється статтею 126-1 Земельного кодексу України.
При цьому відповідно до абзацу 4 розділу "Перехідні положення" Закону про оренду землі правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.
Згідно з частиною другою статті 126-1 Земельного кодексу України, якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.
Також відповідно до частини першої статті 126-1 Земельного кодексу України умова щодо поновлення договору не може встановлюватися в договорі оренди землі, договорі про встановлення земельного сервітуту, договорах про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, якщо на таких земельних ділянках розташовані будівлі або споруди, що перебувають у власності користувача або набувача права користування земельною ділянкою.
Набрання чинності відповідними законодавчими змінами означає, що вимога про укладення додаткового договору (угоди) в порядку поновлення договору не є належною, адже стаття 126-1 Земельного кодексу України передбачає для процедури поновлення інший механізм, за якого правочин щодо поновлення не укладається взагалі (натомість договір вважається поновленим, якщо жодна із сторін не заявила до реєстру про виключення відомостей про поновлення).
Разом з тим, як вже вказано вище, умова про поновлення договору взагалі не може встановлюватися в договорі оренди землі щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, визначених частиною першою статті 126-1 Земельного кодексу України. Тобто поновлення договорів оренди земель державної та комунальної власності в процедурі, зазначеній в статті 126-1 Земельного кодексу України, за загальним правилом заборонено.
З наведеного вбачається, що зміст поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться в абзаці 4 розділу Перехідних положень Закону України «Про оренду землі» базується саме на положеннях статті 126-1 Земельного кодексу України, що пов`язує можливість поновлення існуючого договору з наявністю у цьому договорі обов`язкової умови про його поновлення. У разі наявності такої умови договір поновлюється на такий самий строк і на таких саме умовах.
Натомість укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), яке передбачене частиною першою статті 33 Закону про оренду землі у редакції, чинній до внесення змін Законом України від 05.12.2019 № 340-IX, базується на встановленому законом переважному праві добросовісного орендаря продовжити орендні правовідносини та надає сторонам при застосуванні цієї процедури можливість змінювати істотні умови договору.
Тобто поняття «поновлення договору оренди землі» передбачала укладення договору про продовження орендних відносин на новий строк.
Тому поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться в абзаці 4 розділу "Перехідні положення" Закону України «Про оренду землі» та поняття "поновлення договору оренди", яке містилось у Законі України «Про оренду землі" у попередній редакції, є змістовно різними.
Відповідно, до правовідносин щодо процедури укладення договору оренди землі на новий строк в порядку реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк шляхом судового розгляду такої вимоги не є застосовними положення абзацу 4 розділу "Перехідні положення" Закону про оренду землі. Натомість, за загальним правилом дії законів у часі, застосуванню підлягає стаття 33 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на момент звернення з такою вимогою, адже вказівки про інше положення законодавства не містять. Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21.
Як вбачається з матеріалів справи, на час виникнення спірних правовідносин з укладення договору оренди землі на новий строк, звернення позивача з позовом до суду та ухвалення оскаржуваного рішення у справі діяла нова редакція Закону України «Про оренду землі» із внесеними змінами, а тому суд першої інстанції правомірно застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про продовження договору на новий строк від 29.07.2025.
За частинами першою-п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент звернення з позовом у цій справі, після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.
Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом одного місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку.
До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проєкт договору.
При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.
Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 ЗК України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді (частина дев`ята цієї ж статті).
У постанові від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21 Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду констатував, що стаття 33 Закону України «Про оренду землі»(як у попередній, так і у чинній редакції) встановлює алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та передбачає певні правові запобіжники для захисту орендаря від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря.
У постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 905/650/19, від 15.05.2019 у справі № 912/1984/17, від 15.05.2019 у справі № 912/3810/16 суд касаційної інстанції акцентував увагу на необхідності врахування під час розгляду спорів у подібних правовідносинах презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних правовідносин.
Суд зауважував, що відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.
При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.
Отже, законодавець, задекларувавши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
У межах розумної та добросовісної поведінки орган державної влади чи місцевого самоврядування як орендодавець, що представляє власника у спірних правовідносинах, може взагалі відмовити орендарю в укладенні договору, повідомивши його про наявність належних підстав для цього, зокрема, про рішення орендодавця як власника більш розумно розпорядитись землею (в тому числі виставити право оренди на торги), чи вказавши на неналежне виконання орендарем умов договору.
Якщо ж власник такого рішення не прийняв, то за змістом статті 3 Цивільного кодексу України та статті 33 Закону України «Про оренду землі» орган державної влади чи місцевого самоврядування власник зобов`язаний провести з орендарем добросовісні переговори, тобто добросовісно спробувати досягти домовленостей з орендарем: запропонувати, наприклад, конкретний розмір орендної плати, інший строк оренди тощо.
Адже орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має законодавчо передбачене переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин, а також право укласти договір оренди на новий строк.
Якщо орган державної влади чи місцевого самоврядування знехтував обов`язком добросовісно провести переговори (наприклад, явно безпідставно відмовив в укладенні договору), то слід виходити з того, що такий орган зловживає своїм правом, порушуючи цим законні права орендаря.
Судовий захист в таких випадках передбачено лише для особи, яка належним чином виконувала свої обов`язки за договором та добросовісно використовувала належні їй права, тому орендодавець не може посилатися на свій захист на обставини, які свідчать про ухилення ним від проведення переговорів, та на власну недобросовісну поведінку, протиставляючи її легітимним прагненням та належній поведінці орендаря; водночас і орендар, що належно діяв, не може бути позбавлений можливості реалізації свого права на продовження орендних відносин, передбаченого законом, в тому числі через судовий захист. Інакше передбачене статтею 33 Закону України «Про оренду землі» право орендаря оскаржити відмову, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі матиме лише декларативний характер та не призведе до відновлення порушеного права.
З обставин справи вбачається, що позивач дотримався встановленого статтею 33 Закону України «Про оренду землі» в новій редакції порядку реалізації переважного права на укладення договору на новий строк, надіславши у встановлений строк - за 30 днів до закінчення строку дії Договору заяву про продовження договору на новий строк від 29.07.2025 із проектом відповідної додаткової угоди.
Так, як зазначено вище, 18.09.2018 наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області № 6320-СГ поновлено договір оренди землі від 05.11.2012, укладений між Лубенською районною державною адміністрацією та громадянином ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 51,3000 га ріллі, кадастровий номер 5322884000:03:003:0129 із цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Мацківської сільської ради Лубенського району Полтавської області.
18.09.2018 укладено додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 05.11.2012 та внесення змін до нього між Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області та громадянином ОСОБА_1 (далі – Додаткова угода від 18.09.2018), згідно з якою Орендодавець надає, а Орендар ( ОСОБА_1 ) приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства з кадастровим номером 5322884000:03:003:0129, яка розташована за межами населених пунктів на території Мацківської сільської ради Лубенського району Полтавської області, яка входить до Засульської сільської об`єднаної територіальної громади.
Пунктом 8 Додаткової угоди від 18.09.2018 передбачено, що строк дії цієї Додаткової угоди становить 7 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
У питанні визначення кінцевої дати строку дії договору оренди землі колегія суддів враховує те, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 357/8277/19 та від 06.03.2024 у справі № 902/1207/22 викладено усталену правову позицію про те, що початок строку дії договорів оренди землі, які укладено після 01.01.2013 обчислюється саме з дати їх укладення, тобто з дня, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а не з дати державної реєстрації права оренди, якщо інше прямо не зазначено в договорах, оскільки після набуття з 01.01.2013 законодавчих змін щодо виключення реєстрації самого договору оренди земельної ділянки, момент реєстрації речових прав перестав впливати на момент набрання чинності таким договором.
Враховуючи наведене, з огляду на те, що у п. 42 додаткової угоди від 18.09.2018 про поновлення договору оренди землі від 05.11.2021 та внесення змін до нього, яку укладено строком на 7 років, зазначено про те, що вона набирає чинності з моменту її підписання сторонами, тобто з 18.09.2018, строк її дії, й відповідно строк дії Договору оренди землі закінчився 18.09.2025. 
Натомість заяву про продовження Договору оренди землі на новий строк із проектом 
спірної додаткової угоди позивачем подано орендодавцю 29.07.2025 , тобто не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору, як це передбачено положеннями ст. 33 Закону України «Про оренду землі» в новій редакції та п. 8 Договору оренди землі, в редакції вказаної додаткової угоди. 
З огляду на наведене колегія суддів зазначає, що помилкове визначення судом першої інстанції дати закінчення строку дії Договору оренди землі 26.09.2025, виходячи з дати державної реєстрації права оренди на підставі Додаткової угоди від 18.09.2018 про поновлення Договору (26.09.2018), не вплинуло на правильність висновку суду про дотримання позивачем встановленого строку подання заяви про продовження Договору на новий строк із проектом спірної додаткової угоди.
Як зазначено вище, за результатами розгляду вказаної заяви рішенням Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області п`ятдесят шостої сесії восьмого скликання від 21.08.2025 “Про відмову у поновленні договору оренди землі зі ОСОБА_1 ”відмовлено у поновленні договору без наведення будь-яких підстав для цього. 
Як правомірно зазанчив суд першої інстанції, з долучених до позовної заяви матеріалів, зокрема листа відповідача від 22.08.2025 № 02.1-13/5150 та рішення сесії Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області “Про відмову у поновленні договору оренди землі зі Стеценком М. В.” від 21.08.2025 не вбачається жодних конкретних підстав для відмови позивачу в укладенні з ним договору оренди землі на новий строк.
Відповідач не повідомив позивача про намір більш розумно розпорядитися землею, зокрема, виставити право оренди на торги, чи про неналежне виконання орендарем умов договору.
Під час засідання постійної депутатської комісії з питань земельних ресурсів Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 14.08.2025 та під час 56 сесії Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області 8 скликання від 21.08.2025 не наведено жодних підстав для відмови в укладенні договору оренди із позивачем на новий строк.
Крім того, позивача не було повідомлено про дату час та місце розгляду його заяви про укладення договору на новий строк, відтак він не міг бути присутнім та надати власні пояснення чи вислухати заперечення проти укладення договору.
Позивач стверджує, що він належним чином виконував умови договору щодо сплати орендної плати, на підтвердження чого надав реєстр платіжних документів із переліком рахунків, реквізитів та платежів з орендної плати за період з 01.01.2018 по 12.09.2025, у той час як відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову не наводив доводів та не надавав доказів щодо невиконання відповідачем своїх обов`язків за договором, у зв`язку з чим, з урахуванням презумпції добросовісності учасників цивільних відносин (ч. 5 ст. 12 Цивільного кодексу), позивач вважається добросовісним орендарем у спірних правовідносинах. 
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції правомірно зазначив, що з вищенаведених обставин справи вбачається, що позивач дотримався вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі», в редакції, яка діяла на час звернення до відповідача із заявою про продовження договору на новий строк, які регламентують алгоритм його дій з реалізації переважного права орендаря на укладення договору на новий строк, необхідних для отримання у встановлений строк відповідного рішення уповноваженого органу, своєчасно надіславши орендодавцю відповідну заяву із проектом додаткової угоди, а тому, враховуючи презумпцію добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, відсутність доказів щодо неналежного виконання позивачем умов договору оренди, останній може вважатись таким, що набув право "правомірного очікування", натомість відповідач, прийнявши за результатами розгляду цієї заяви оспорюване рішення про відмову у поновленні договору без наведення будь-яких підстав, знехтував своїм обов`язком добросовісно провести переговори, не пропонуючи жодних умов орендарю, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди у редакції, викладеній у резолютивній частині рішення.
Такий висновок відповідає усталеній судовій практиці, викладеній, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 313/350/16-ц, від 22.09.2020 у справі № 159/5756/18, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц , від 01.02.2022 у справі № 910/5179/20 , постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21, від 31.01.2024 у справі № 906/1315/21, від 21.01.2026 у справі № 915/403/25.
При цьому посилання Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області на те, що вона своїм рішенням від 27.11.2025 внесла зміни до свого ж рішення від 21.08.2025 “Про відмову в поновленні договору оренди землі зі Стеценком М. В.", яке позивач оспорює, та виклала його у новій редакції, навівши в якості підстав відмови намір Ради з метою раціонального використання земель громади та забезпечення надходжень до бюджету, підготувати земельну ділянку до продажу на земельних торгах у порядку, передбаченому статтями 134-136 Земельного кодексу України, не спростовують зазначеного висновку суду про недобросовісну поведінку відповідача як орендодавця по відношенню до позивача-орендаря, що дотримався встановленої процедури реалізації переважного права на укладення договору оренди землі, як передумови для отримання у встановлений строк відповідного рішення уповноваженого органу, з огляду на прийняття відповідачем вказаного рішення від 27.11.2025 майже через 4 місяці після звернення позивача з заявою про реалізацію свого переважного права орендаря, тобто поза межами встановленого ч. 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» строку, вже у процесі розгляду даної справи та наведення в ньому нового обґрунтування підстав для відмови в поновленні договору оренди землі, які не були відображені в первісному рішенні. 
Колегія суддів відхиляє як такі, що не ґрунтуються на вищенаведеному правовому регулюванні спірних правовідносин, доводи апеляційної скарги щодо того, що позивач не звертався до відповідача в порядку, визначеному діючою новою редакцією статті 33 Закону України «Про оренду землі» із заявою про укладення договору на новий строк, а в листі від 29.07.2025 позивач, з посиланням на пункт 8 Договору оренди землі, в якому не має жодної згадки про укладення договору на новий строк, просив продовжити цей договір та в порушення встановленої цією статтею процедури реалізації переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк додав до вказаного листа проект додаткової угоди про поновлення договору, а не проект нового договору.
Як зазначалось вище, в заяві від 29.07.2025 позивач просив продовжити договір на новий строк, посилаючись, серед іншого на п. 8 договору, яким передбачено, що по закінченню строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк, для чого він повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Крім того, до вказаної заяви позивачем був долучений саме проект договору про оренду землі, а не додаткова угода про внесення змін до діючого договору в частині продовження строку його дії.
На час укладення вказаного договору в редакції Додаткової угоди діяла редакція статті 33 Закону України «Про оренду землі», якою було визначено загальну процедуру дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі, за якої завершення процедури поновлення договору полягало в укладенні додаткової угоди (за згодою сторін чи за судовим рішенням). Вказана процедура передбачала переважне право орендаря на поновлення договору оренди шляхом укладення відповідної додаткової угоди із наданням сторонам права змінювати істотні умови договору оренди землі, тобто відповідне переважне право назване як «право на поновлення договору» фактично передбачало можливість укладення договору оренди на новий строк.
Проте, на час подання позивачем до відповідача вказаної заяви про продовження договору, діяла вже нова редакція статті 33 Закону України «Про оренди землі», до якої Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" були внесені істотні зміни, відповідно до яких ця стаття тепер стосується лише переважного права орендаря (частини перша-п`ята статті 33 Закону "Про оренду землі"). Поновлення ж договору (частина шоста попередньої редакції статті 33) тепер регулюється статтею 126-1 Земельного кодексу України, яка у свою чергу містить заборону на поновлення договорів оренди землі державної та комунальної власності, до яких відноситься спірна земельна ділянка.
З наведеного вбачається, що зміст поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться у абзаці 4 розділу Перехідних положень Закону України «Про оренду землі» базується саме на положеннях стаття 126-1 Земельного кодексу України, що пов`язує можливість поновлення існуючого договору з наявністю у цьому договорі обов`язкової умови про його поновлення. У разі наявності такої умови договір поновлюється на такий самий строк і на таких саме умовах.
Натомість укладення договору оренди землі на новий строк, назване як «поновлення договору оренди землі», яке передбачене частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», чинній до внесення змін Законом України від 05.12.2019 № 340-IX, базується на встановленому законом переважному праві добросовісного орендаря та надає сторонам при застосуванні цієї процедури можливість змінювати істотні умови договору.
Тому поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться у абзаці 4 Розділу Перехідні положення Закону України «Про оренду землі» та поняття "поновлення договору оренди", яке містилось у Законі України «Про оренду землі» у попередній редакції, є змістовно різними.
З огляду на наведене, формулювання позивачем в заяві від 29.07.2025 прохання як продовження договору оренди землі, а не укладення його на новий строк, з посиланням при цьому на п. 8 договору, яким передбачено переважне право орендаря поновити його на новий строк, свідчить про спрямованість його волевиявлення саме на реалізацію свого переважного права на продовження орендних правовідносин шляхом укладення договору оренди на новий строк, передбаченого чинною редакцією статті 33 Закону України «Про 
оренду землі», незважаючи на допущені термінологічні неточності у формулюванні.
При цьому, як правомірно зазначив суд першої інстанції, вказівка на проєкт правочину щодо продовження орендних правовідносин як на додаткову угоду чи на додатковий договір не впливає на суть наявного волевиявлення орендаря на продовження орендних правовідносин.
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21, постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 31.01.2024 у справі № 906/1315/21.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області п`ятдесят шостої сесії восьмого скликання від 21.08.2025 “Про відмову у поновленні договору оренди землі зі Стеценком М. В.”, колегія суддів зазначає наступне.
Завданням господарського судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне для такого захисту.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.01.2022 в справі №910/10784/16 виснувала, що спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування.
У свою чергу обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16.
Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права та законного інтересу у вигляді визнання протиправним та скасування рішення відповідача не призведе до поновлення порушених прав орендаря.
Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - "суд знає закони" (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 (пункт 84), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 101) та інші). Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення.
Крім цього в постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справах з подібними правовідносинами, де предметом позову були вимоги суб`єктів господарювання до міських рад про визнання укладеними додаткових угод до договорів оренди землі про поновлення таких договору на той самий строк та визнання протиправними і скасування рішень рад про відмову у поновленні таких договорів та підписанні відповідних додаткових угод, сформовано сталу правову позицію про неефективність вимог про визнання протиправними та скасування рішень рад, з огляду на те, що їх рішення у таких випадках є такими, що вже вичерпали свою дію, а тому одночасне існування рішень рад про відмову у продовженні Договору оренди поряд із судовим рішенням про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі на новий строк не створює стану правової невизначеності, а сам по собі такий спосіб захисту, як визнання укладеним договору оренди землі на запропонованих позивачем умовах, не потребує вжиття додаткових способів захисту, а відтак, скасування спірного рішення відповідача є неналежним способом захисту, що є самостійною підставою для відмови в позові.
Відповідні висновки викладено у постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 18.08.2021 у справі № 910/6701/20, від 08.11.2022 у справі № 910/18853/21, від 31.01.2024 у справі № 906/1315/21, від 21.01.2026 у справі № 915/403/25.
Проте, суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області п`ятдесят шостої сесії восьмого скликання від 21.08.2025 “Про відмову у поновленні договору оренди землі зі ОСОБА_1 ”, не врахував, що такі вимоги є неефективним способом захисту, у зв`язку з чим дійшов неправильного висновку про наявність підстав для їх задоволення.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення в частині визнання протиправним та скасування рішення Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області п`ятдесят шостої сесії восьмого скликання від 21.08.2025 “Про відмову у поновленні договору оренди землі зі ОСОБА_1 ” підлягає скасуванню, у зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права, із прийняттям в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову, а апеляційна скарга відповідача у вказаній частині підлягає задоволенню. 
В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Керуючись статтями 129, 269, 270, п.2 статті 275, п.4 ч. 1 статті 277, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Лубенської міської ради задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 16.04.2026 у справі №917/1813/25 в частині визнання протиправним та скасування рішення Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області п`ятдесят шостої сесії восьмого скликання від 21.08.2025 “Про відмову у поновленні договору оренди землі зі Стеценком М. В.” скасувати.
Прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Стягнути з Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області (вул. Ярослава Мудрого, буд. 33, м. Лубни, Полтавська обл., 37500, ЄДРПОУ 21053182) на користь Фермерського господарства “Вектор Агро” (пров. Хорольський, буд. 12, с. Мусіївка, Лубенський р-н, Полтавська обл., 37830, ЄДРПОУ 38127790) 2422,40 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.
Стягнути з Фермерського господарства “Вектор Агро” (пров. Хорольський, буд. 12, с. Мусіївка, Лубенський р-н, Полтавська обл., 37830, ЄДРПОУ 38127790) на користь Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області (вул. Ярослава Мудрого, буд. 33, м. Лубни, Полтавська обл., 37500, ЄДРПОУ 21053182) 3633,60 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строк її оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови складено 13.07.2026.

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя О.О. Крестьянінов 

Суддя В.В. Лакіза