ф
УХВАЛА

09 вересня 2026 року 
м. Київ 

справа № 600/4896/25-а
адміністративне провадження № К/990/40652/26 
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шевцової Н.В., перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28.01.26 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2026 у справі 600/4896/25-а за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Гринів Соломії Ярославівни Департаменту з питань культури, національностей та релігій Львівської обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача релігійна організація "Релігійна громада парафія кафедрального собору на честь Сходження Святого Духа Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) міста Чернівці Чернівецького району Чернівецької області" про скасування державної реєстрації,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила скасувати державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань змін до відомостей про юридичну особу: релігійну організацію "Релігійна громада парафія кафедрального собору на честь Сходження Святого Духа Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви (Православної Церкви України) міста Чернівці Чернівецького району Чернівецької області", реєстраційний номер справи 103800931258, ідентифікаційний код 25077802, вчинених 26.02.2025 13:13:12, за № 1000381070007009312, та виправлення помилок у вказаній реєстраційній дії 26.02.2025 15:30:52, 1000387770008009312, які проведені державним реєстратором Гринів Соломією Ярославівною Департаменту з питань культури, національностей та релігій Львівської обласної державної адміністрації, - відновивши зміст відомостей шляхом внесення інших відомостей у наступні розділи реєстру такого змісту:
- "Найменування юридичної особи" - Релігійна організація "Релігійна громада парафії кафедрального собору на честь Сходження Святого Духа Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви міста Чернівці вулиця Головна, 85, Чернівецької області";
- "Скорочене найменування юридичної особи" - РО "Релігійна громада парафії кафедрального собору на честь Сходження Святого Духа Чернівецько-Буковинської єпархії УПЦ міста Чернівці вулиця Головна, 85, Чернівецької області";
- "Місце знаходження юридичної особи" - 58000, місто Чернівці, вулиця Головна, 85, Чернівецької області;
- "Відомості про керівника юридичної особи, та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи" - Єгоренко Валентин Володимирович;
- "Відомості про органи управління юридичної особи" - Парафіяльні збори, Парафіяльна рада, керівник парафії, голова Парафіяльної ради;
- "Інформація про здійснення зв`язку" - (0372) 52-00-44;
- "Інформація про скановані копії документів, що долучаються", статут, прийнятий 14.11.2017 року на загальних зборах віруючих громадян релігійної організації "Релігійна громада парафії кафедрального собору на честь Сходження Святого Духа Чернівецько-Буковинської єпархії Української Православної Церкви міста Чернівці вулиця Головна, 85, Чернівецької області".
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 28.01.2026, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2026, у задоволенні позову відмовлено.
На зазначені рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду позивачка подала касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 31.08.2026.
У касаційній скарзі позивачка зазначила, що вона подана на підставі пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
В обґрунтування наявності зазначеної підстави касаційного оскарження заявниця зазначає, що ухвалені рішення суду першої та апеляційної інстанцій за своїм змістом не враховують висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20.12.2024 року по справі № 344/3793/20, в якій вказується, згідно частини 1 статті 28 вказаного Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», серед підстав для відмови у проведенні державної реєстрації визначено: документи подано особою, яка не має на це повноважень (пункт 1); документи суперечать вимогам Конституції та законів України (пункт 5); документи суперечать статуту громадського формування (пункт 6), а отже державний реєстратор при державній реєстрації зобов`язаний перевірити подані документи на їх відповідність Конституції, законів України та статуту цієї організації та перевірити повноваження заявника і при наявності таких порушень і невідповідностей відмовити у проведенні державної реєстрації.
Проте в касаційній скарзі заявником не наведено обґрунтувань того, що правовідносини у цій справі та у справі № 344/3793/20 є подібними.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (частина друга статті 330 КАС України).
Суд визнає, що посилання скаржника виключно на рішення Верховного Суду із зазначенням того, що викладені ним висновки не враховані судами попередніх інстанцій, самі по собі не доводять не врахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, подібність яких також не доведена у касаційній скарзі.
Суд зазначає, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
Так, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм. 
Враховуючи викладене, Суд вважає недоведеним наявність підстави касаційного оскарження, визначеної пунктами 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Також в касаційній скарзі зазначено, що вона подана на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, згідно з яким підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Разом з цим, покликаючись на указане положення процесуального закону як на підставу касаційного оскарження, позивачка обмежилася лише його цитуванням, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень у розумінні частини четвертої статті 328 КАС України.
Варто зазначити, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; як на думку автора касаційної скарги відповідна норма повинна застосовуватися.
Зазначена автором касаційної скарги норма права, щодо правильного застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, повинна врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо її застосування ставилося перед судами попередніх інстанцій у межах підстав позову (наприклад, з точки зору порушення її відповідачем), але суди таким підставам позову не надали оцінки у судових рішеннях, - що може бути визнано як допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, або надали, як на думку автора касаційної скарги, неправильно.
Також, варто зауважити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку автора касаційної скарги буде підставою для відкриття касаційного провадження.
Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно-правових актів, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.
Тож, покликання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах без конкретизації щодо застосування якої саме норми відсутній такий висновок та за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.
Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження. 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Ураховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та відсутність у касаційній скарзі належного обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі, касаційну скаргу належить повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28.01.26 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2026 у справі 600/4896/25-а - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Шевцова