УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд

Справа №278/2186/26 головуючий суддя у І інстанції Мокрецький В. І. 
Номер провадження №33/4805/1264/26
Категорія ст.122-4, 124, 130 ч.4 КУпАП Доповідач Волкова  Н. Я.  

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 серпня 2026 року м.Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі судді палати з розгляду кримінальних справ Волкової Н.Я., з секретарем Вербич Т.А., за участю захисника Мелешка М.А., особи, яку притягнуто до відповідальності, ОСОБА_1 , у відкритому судовому засіданні по провадженню за апеляційною скаргою захисника Мелешка Максима Андрійовича на постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 15 липня 2026 року по справі про адміністративне правопорушення №278/2186/26 відносно ОСОБА_1 за ст.122-4, 124, 130 ч.4 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
В С Т А Н О В И В:
До Житомирського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника Мелешка Максима Андрійовича на постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 15 липня 2026 року по справі про адміністративне правопорушення №278/2186/26 відносно ОСОБА_1 за ст.122-4, 124, 130 ч.4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за результатами перевірки якої було відкрито апеляційне провадження. 
Повноваження суду апеляційної інстанції за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції у справі про адміністративне правопорушення визначено положеннями статті 294 ч.7-9 КУпАП, відповідно якої апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 
4) змінити постанову. 
У разі зміни постанови в частині накладення стягнення, в межах, передбачених санкцією статті цього Кодексу, воно не може бути посилено.
Під час апеляційного перегляду справи встановлено наступне: 
Постановою судді Житомирського районного суду Житомирської області від 15 липня 2026 року об`єднано в одне провадження справи про адміністративне правопорушення №278/2186/26, №278/2187/26 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в одне провадження та об`єднаній справі присвоєно єдиний унікальний номер №278/2186/26.
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124, ст.130 ч.4 КУпАП, та на підставі ст.36 КУпАП призначено остаточне адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 665, 60 грн. судового збору.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№655223 від 02.05.2026, ОСОБА_1 02.05.2026 о 10 год. 55 хв. за адресою: об`їздна дорога до с.Новоселиця від автодороги Київ-Чоп 840 км., керуючи транспортним засобом SKODA OCTAVIA, номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом не впевнився в безпечній швидкості маневру? здійснив наїзд на стоячий автомобіль HYUNDAI, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , чим допустив зіткнення, при якому транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п.10.9 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Відповідно до протоколу серії ЕПР1 № 655233 від 02.05.2026, ОСОБА_1 02.05.2026 о 10 год. 55 хв. за адресою об`їздна дорога до с. Новоселиця від автодороги Київ-Чоп 840 км., керуючи транспортним засобом SKODA OCTAVIA, номерний знак НОМЕР_1 , будучи учасником дорожньо-транспортної пригоди, покинув місце події до приїзду працівників поліції? чим порушив п.2.10 А Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП. 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1№655242 від 02.05.2026, ОСОБА_1 02.05.2026 о 10 год. 55 хв. за адресою: об`їздна дорога до с. Новоселиця від автодороги Київ-Чоп 840 км., керуючи транспортним засобом SKODA OCTAVIA, номерний знак НОМЕР_1 , вживав алкоголь, а саме пиво, після дорожньо-транспортної пригоди за його участю, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та у найближчому медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.10 Є Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.4 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, захисник ОСОБА_1 . Мелешко М.А. подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у справі на підставі ст.247 п.1 КУпАП, постанову вважає незаконною та необґрунтованою, постановлену за неповного, однобічного, упередженого з`ясування фактични обставин справи. Судом допущено вибіркову оцінку доказів, проігноровано обставини, що спростовують висновки про винуватість ОСОБА_1 , не надано належної оцінки його поясненням, доводам захисника, істотно порушено його право на захист. Окрім того, оскаржувана постанова суперечить принципу презумції невинуватості, оскільки суд поклав на ОСОБА_1 обов`язок доведення відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
В апеляційній скарзі захисник зазначає, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів вживання ОСОБА_1 алкогольного напою після дорожньо-транспортної пригоди. Вказує, що на відеозаписі не зафіксовано моменту вживання ним алкогольного напою, у транспортному засобі не виявлено тари з-під алкогольних напоїв чи їх залишків, відсутні чеки на придбання такого напою. Також належним процесуальним способом не встановлено торговельну назву напою, його склад та наявність у ньому етилового спирту. На думку апелянта, саме по собі вживання слова «пиво» не свідчить про вживання алкогольного напою, оскільки існує безалкогольне пиво, на вживання якого ОСОБА_1 посилався під час спілкування з працівниками поліції та розгляду справи. Вважає, що суд першої інстанції не з`ясував, який саме напій водій мав на увазі, та без належної перевірки визнав зазначене висловлювання доказом вживання алкоголю. Посилається на те, що акт огляду та направлення на огляд не підтверджують факту вживання алкоголю, а лише відображають дії працівника поліції щодо ініціювання проведення огляду та його суб`єктивне припущення про можливий стан водія. Зазначає, що фактичний огляд не проводився, результат газоаналізатора відсутній, як і висновок закладу охорони здоров`я та результати лабораторного дослідження біологічних зразків. Вказує, що відмова від проходження огляду не є тотожною факту вживання алкоголю після ДТП, оскільки це різні за своїм юридичним змістом дії та форми можливої протиправної поведінки. На його думку, відмова від огляду за певних умов може утворювати самостійний склад адміністративного правопорушення, однак ОСОБА_1 інкриміновано саме вживання алкоголю після ДТП. Вважає, що суд не вправі підміняти один склад правопорушення іншим та використовувати відмову від огляду як автоматичне підтвердження факту вживання алкоголю. Крім того, апелянт зазначає, що після завершення оформлення адміністративних матеріалів працівник поліції використав отримані від ОСОБА_1 слова? як підставу для складання протоколу, хоча право не свідчити проти себе, право на правничу допомогу, надавати пояснення, подавати докази та заявляти клопотання йому належним чином і своєчасно не були роз`яснені. Вважає, що наявність підпису в протоколі про адміністративне правопорушення не спростовує фактичної часової послідовності подій та не підтверджує, що права були роз`яснені до отримання пояснень і до завершення складення протоколу. При цьому посилається на відеозапис, яким, на його думку, підтверджується запізніле роз`яснення процесуальних прав. У письмових поясненнях та під час розгляду справи ОСОБА_1 зазначав, що алкогольних напоїв не вживав, а вжитий ним напій був безалкогольним. Також він стверджував, що не знав про дорожньо-транспортну пригоду, не відчув удару чи зіткнення, а тому не усвідомлював причетності до ДТП та не розумів наявності обов`язків, передбачених п. 2.10 Правил дорожнього руху.
На думку апелянта, суд першої інстанції використав пояснення ОСОБА_1 вибірково та поза контекстом, взявши до уваги лише окреме слово «пиво», водночас не врахувавши послідовні пояснення про невживання алкогольних напоїв, безалкогольний характер напою та необізнаність про факт ДТП. Вважає такий підхід порушенням вимог ст.252 КУпАП, яка передбачає необхідність оцінки доказів на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності. Також зазначає, що до моменту роз`яснення процесуальних прав водій не усвідомлював свого процесуального статусу та правових наслідків відповідей на запитання працівників поліції. Зазначення працівниками поліції ознак алкогольного сп`яніння не доводить їх походження, часу виникнення та факту вживання алкогольного напою саме після ДТП, а є лише результатом суб`єктивного спостереження працівників поліції, а не спеціального дослідження. Щодо обставин, пов`язаних із залишенням місця ДТП, захисник зазначає, що після дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб ОСОБА_1 залишався біля конкретного домоволодіння, він не переховувався, не приховував автомобіль та не вчиняв дій, спрямованих на уникнення працівників поліції. Крім того, на транспортний засіб був чинний страховий поліс, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що був намір уникнути оформлення дорожньо-транспортної пригоди. Щодо правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП, апелянт стверджує, що наявність умислу на залишення місця ДТП не доведена. Посилається на те, що він послідовно пояснював, що не відчув зіткнення, не усвідомлював своєї причетності до дорожньо-транспортної пригоди, не переховувався та не приховував транспортний засіб. Вважає, що саме по собі переміщення автомобіля не є достатньою підставою для встановлення в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП. Крім того, апелянт посилається на те, що відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції не містять повної та безперервної фіксації безпосереднього складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 ч.4 КУпАП, та дотримання процедури оформлення відповідних матеріалів. Зазначає, що відеозаписом не підтверджується повідомлення ОСОБА_1 суті обвинувачення за ст.130 ч. 4 КУпАП, роз`яснення фактичних обставин, які ставляться йому у вину, права не свідчити проти себе, прав, передбачених ст. 268 КУпАП, а також права на правову допомогу. Також вважає, що не підтверджено складання протоколу за ст.130 ч.4 КУпАП у присутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності з дотриманням установленої процедури та належне ознайомлення зі змістом протоколу. На переконання апелянта, роз`яснення прав після складання адміністративних матеріалів суперечить положенням ст.256 та ст.268 КУпАП, оскільки відповідні права повинні бути роз`яснені до отримання пояснень та до завершення складення протоколу, а не після того, як обвинувачення вже було сформоване та зафіксоване у процесуальних документах. Також зазначає, що матеріали справи не містять показань свідків, які безпосередньо бачили факт вживання водієм алкогольного напою після ДТП. Окремо наголошує на відсутності належно встановленої часової послідовності між дорожньо-транспортною пригодою, можливим вживанням алкоголю, прибуттям працівників поліції, виникненням підстав для проведення огляду та пропозицією пройти такий огляд. У зв`язку з цим вважає, що не встановлено об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст.130 ч. 4 КУпАП. Вважає, що суд не вправі самостійно змінювати чи доповнювати фабулу, викладену в протоколі про адміністративне правопорушення, встановлювати замість органу, який склав протокол, час, місце та обставини вчинення правопорушення або усувати недоліки доказування шляхом припущень. Акт огляду та направлення до закладу охорони здоров`я підтверджують лише факт складення відповідних документів і не доводять вживання алкогольного напою. Також не доводить факту вживання алкоголю повідомлення працівниками поліції про виявлення запаху алкоголю з порожнини рота, оскільки запах, не дає можливості встановити вид напою, його склад та час його вживання. Також зазначає, що обов`язок доведення кожного елемента складу адміністративного правопорушення покладається на орган, який склав протокол, тоді як ОСОБА_1 та його захисник не зобов`язані доводити власну невинуватість, пояснювати походження запаху алкоголю чи спростовувати обставини, які правоохоронними органами належними доказами не встановлені. У зв`язку з викладеним апелянт просить надати належну оцінку доказам у їх сукупності, врахувати наведені ним обставини та скасувати постанову суду першої інстанції.
У судовому засіданні сторона захисту апеляційну скаргу підтримала.
Захисник Мелешко М.А. пояснив, що на відео не зафіксована пропозиція пройти огляд та роз`яснення прав. Коли склали протоколи та ОСОБА_1 розписався про роз`яснення прав, мова про протокол за ст.130 КУпАП не йшла. Акт огляду направлення на огляд при ньому не складались. Він говорив, що випив пиво та показував пляшку, але її ніхто не вилучав. Факт ДТП не заперечувався, але посилався на те, що моменту зіткнення не відчув. ОСОБА_1 не було доставлено до медзакладу, що покладається на працівників поліції. Покази були отримані всупеерч вимог закону, оскільки не було роз`яснено право не свідчити проти себе. ОСОБА_1 не намагався уникнути відповідальності за ДТП, однак не розумів, що сказагне ним може бути використано проти нього. Огляд на стан сп`яніння не відбувся, тому твердження про вживання алкогольних напоїх є недопустимим. Самі протоколи не відповдіають вимогам наказу МВС №1366, оскільки друкарським способом бланк не виготовлений. Оскільки факт вживання алкоголю матеріалами справи не підтверджується, то провадження за ст.130 ч.4 КУпАП підлягає закриттю.
ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, перевіривши апеляційну скаргу в межах її доводів, апеляційний суд дійшов наступних висновків:
Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст.251 КУпАП.
Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють ПДР. Особи, які порушили ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства», будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти транспортними засобами та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст.124 КУпАП.
Відповідно до п.12.1 Правил, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. 
Стаття 122-4 КУпАП передбачає відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Згідно п.2.10 А Правил дорожнього руху України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Відповідно до п.10.9 Правил дорожнього руху України під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Статтею 130 ч.4 КУпАП передбачена відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду. 
Пунктом 2.10.є ПДР України передбачено, що у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).
Як на докази вчинення особою правопорушень, передбачених ст.122-4, 124, 130 ч.4 КУпАП, суд першої інстанції послався на протоколи про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 №655242 від 02.05.2026, серії ЕПР 1№655223 від 02.05.2026, серії ЕПР1 №655233 від 02.05.2026, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, розписку про роз`яснення прав та обов`язків, передбачених ст.63 Конституції України, ст.268 КУпАП, рапорт помічника чергового відділу поліції №1 Житомирського районного управління поліції №1 ГУНП України в Житомирській області, відповідно до якого 02.05.2026 о 11 год. 09 хв. надійшло повідомлення на лінію 102 про те, що 02.05.2026 о 11 год. 08 хв. за адресою Житомирський район, с.Новоселиця, заявник повідомив, що на дорозі через поле на с.Новоселиця відбулося ДТП за участі авто HYUNDAI, номерний знак НОМЕР_2 , та автомобіля SKODA OCTAVIA, номерний знак НОМЕР_1 , яке поїхало з місця пригоди у напрямку с.Новоселиця, заявник ОСОБА_2 , пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , схему місця ДТП, відеозаписи, які міститься на дисках та приєднані до матеріалів справи.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що суддя місцевого суду надав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності та взаємозв`язку і дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, 124, 130 ч.4 КУпАП.
Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку.
На наявному в матеріалах справи відеозаписі об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення та в достатньому обсязі для вирішення питання про наявність події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, 124, ст.130 ч.4 КУпАП, в діях ОСОБА_1 . 
Даний відеозапис сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки фіксує обставини, які відносяться до зазначених у протоколах події та не містить ознак фальсифікації. Відеоматеріал наявний у достатньому об`ємі для з`ясування дійсних обставин справи. 
У поясненнях, наданих на місці дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 пояснив, що 02.05.2026 близько 11 год. 00 хв. він їхав із с.Новоселиця в напрямку м.Житомира польовою дорогою. У цей час невідома йому жінка в червоному пальті махала руками, у зв`язку з чим він подумав, що їй потрібна допомога або вона просить її підвезти. ОСОБА_1 зупинився біля неї, відкрив пасажирське вікно та запитав, що сталося. Оскільки не розчув, що саме вона сказала, вийшов із автомобіля та перепитав. Після цього жінка почала махати руками, кричати та знімати його на відео. На його прохання припинити знімати на телефон та відійти від його автомобіля, щоб він міг продовжити рух, вона не реагувала. Після цього ззаду під`їхав інший транспортний засіб. На прохання від`їхати та відійти від його транспортного засобу присутні не реагували. Тоді ОСОБА_1 самостійно розпочав рух заднім ходом, однак не побачив, що зачепив інший транспортний засіб, після чого поїхав назад у напрямку с.Новопіль. Поставивши транспортний засіб, він випив пиво «Львівське» та почав шукати, хто зможе допомогти полагодити колесо. Крім того, ОСОБА_1 пояснив, що під час руху транспортного засобу невідомий громадянин вискочив на капот автомобіля та, незважаючи на його прохання злізти з автомобіля і надати можливість проїхати, на це не реагував.
У своїх поясненнях свідок ОСОБА_4 зазначила, що 02.05.2026 близько 11 год. 00 хв. вона йшла з роботи. По дорозі їй назустріч на автомобілі «Шкода» їхав неадекватний громадянин, який зупинився біля неї, а, повертаючи назад, почав висловлюватися на її адресу нецензурною лайкою, шарпати її за руки та погрожувати. У цей час назустріч їхав автомобіль, водій якого вийшов із нього та почав за неї заступатися. На це водій автомобіля «Шкода» почав із ним сваритися, після чого просто залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.
ОСОБА_2 пояснив, що 02.05.2026 близько 10 год. 55 хв. на автодорозі в напрямку с.Новоселиця побачив, як водій автомобіля «Шкода» шарпає жінку за руки, у зв`язку з чим зупинився, щоб її захистити. Натомість водій автомобіля «Шкода» почав йому погрожувати та здійснив на нього наїзд. Щоб не потрапити під колеса автомобіля, він схопився руками за його капот. Після цього водій автомобіля «Шкода» почав рухатися в напрямку «Мелькота», намагаючись скинути його з капота свого транспортного засобу. Потім різко увімкнув задню передачу та здійснив рух у напрямку його транспортного засобу «HYUNDAI», номерний знак НОМЕР_2 , який пошкодив, протягнувши його близько 20 метрів та скинувши з капота. Після цього він повернувся до жінки та викликав працівників поліції.
Окрім того, в матеріалах справи міститься схема ДТП , на якій зафіксовано пошкодження транспортних засобів, яка підписана ОСОБА_2 , ОСОБА_1 від підпису та ознайомлення відмовився. У схемі зафіксовано, що транспортний засіб «HYUNDAI», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 отримав такі пошкодження : задній бампер, заднє праве крило, лакофарбове покриття, задній правий диск. Транспортний засіб SKODA OCTAVIA, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 отримав пошкодження заднього бампера, заднього правого крила, лакофарбове покриття, колеса. 
З наявного у матеріалах справи відеозапису на двох дисках вбачається, що працівники поліції прибули на місце дорожньо-транспортної пригоди за викликом. У зв`язку з причетністю ОСОБА_1 до ДТП, яке останній заперечував, та виявленням у нього ознак алкогольного сп`яніння поліцейські запропонували йому пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці події із застосуванням спеціальних технічних засобів та в закладі охорони здоров`я, на що водій відмовився. Також ОСОБА_1 були роз`яснені права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено, що відносно нього будуть складені відповідні протоколи, з якими ОСОБА_1 було ознайомлено під підпис (диск №1 запис 11.36-13.18 год). 
Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту вживання ОСОБА_1 алкогольного напою після дорожньо-транспортної пригоди, порушення порядку оформлення адміністративних матеріалів та відсутність у його діях складів адміністративних правопорушень, передбачених ст.130 ч.4, 122-4 КУпАП, є необґрунтованими та спростовуються сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів.
З відеозапису вбачається, що під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував факт вживання спиртних напоїв після дорожньо- транспортної пригоди (відео 12:19:25, диск 1 - після, у мене є свідок дружина, 12:20:06- приїхав до жінки, відкрив пляшку пива, 12:20:10- що після ДТП мені заборонено?, яке ДТП? хто це вирішив, що воно було?). Посилання на те, що на відеозаписі не зафіксовано момент вживання ОСОБА_1 алкогольного напою, не виявлено тари з-під такого напою, його залишків у транспортному засобі, чеків на придбання, а також не встановлено торговельну назву напою, його склад та наявність етилового спирту, не свідчить про відсутність доказів вчинення адміністративного правопорушення. 
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність правопорушення, винність особи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому закон не встановлює, що факт вживання алкоголю після ДТП повинен бути підтверджений виключно відеофіксацією моменту вживання, наявністю алкогольного напою чи доказів його придбання, проведення його дослідження. Законодавець, формулюючи склад правопорушення, передбаченого ст.130 ч.4 КУпАП, визначив, що таким правопорушенням є безпосередньо факт вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі. При цьому, законодавець не пов`язує протиправність таких дій з наступним станом сп`яніння такої особи або її відмовою від проходження освідування на стан такого сп`яніння.
Не заслуговує на увагу й довід про те, що вживання ОСОБА_1 слова «пиво» може не свідчити про вживання алкогольного напою, оскільки існує безалкогольне пиво. Зазначена обставина підлягала оцінці судом у сукупності з іншими доказами. При цьому посилання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на те, що йшлося саме про безалкогольне пиво, є її версією щодо характеру вжитого напою та не має наперед установленої доказової сили. Суд першої інстанції, оцінюючи пояснення ОСОБА_1 , не був зобов`язаний погоджуватися з наведеною ним версією подій, а мав перевірити її на відповідність іншим доказам у справі, у відповідності до ст.252 КУпАП, докази оцінюються за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. Отже, подальші пояснення ОСОБА_1 про те, що ним було вжито саме безалкогольне пиво, не спростовують фактичних даних, досліджених судом та покладених в основу висновку про вчинення ним адміністративних правопорушень. При цьому під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не зазначав, що вживав саме безалкогольне пиво, а відповідне пояснення було надано ним уже під час розгляду справи.
Необґрунтованим є і посилання на відсутність результату огляду за допомогою газоаналізатора, висновку закладу охорони здоров`я чи лабораторного дослідження біологічних зразків. Диспозиція ст.130 ч.4 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю до проведення уповноваженою особою огляду на стан сп`яніння або до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду. У даному випадку предметом доказування є не перебування особи у стані алкогольного сп`яніння на момент огляду, а факт вживання нею алкоголю після ДТП та до проведення огляду. Тому відсутність результату медичного огляду або лабораторного дослідження не виключає можливості доведення факту вживання алкогольного напою іншими доказами. Окрім того, вживання алкогольного напою, пива після дорожньо-транспортної пригоди підтвердив і сам ОСОБА_1 ..
Апеляційний суд не заперечує, що відмова від проходження огляду не є тотожною факту вживання алкоголю після ДТП. Відмова від огляду та вживання алкоголю після ДТП є різними за своїм змістом обставинами, а тому відмова від проходження огляду не може автоматично розглядатися як доказ вживання алкоголю. Водночас це не означає, що факт вживання алкоголю не може бути встановлений на підставі інших доказів, у тому числі тих, що передували пропозиції пройти огляд та зафіксовані під час спілкування працівників поліції з водієм.
Посилання захисника на те, що акт огляду та направлення до закладу охорони здоров`я підтверджують лише факт складення відповідних документів, також не спростовує висновків суду. Зазначені документи дійсно не можуть розглядатися як самостійне підтвердження вживання алкоголю, однак вони підтверджують послідовність дій працівників поліції після ДТП, обставини, за яких у них виникли підстави для проведення огляду та пропозиція водієві пройти відповідний огляд. Повідомлення працівниками поліції про виявлення запаху алкоголю з порожнини рота не дає можливості встановити вид напою, його склад чи час вживання. Проте, зазначена обставина підлягає оцінці разом з іншими доказами. Отже, твердження захисника про те, що зазначення працівниками поліції відповідної ознаки є виключно їх суб`єктивним припущенням, є безпідставним, оскільки факт виявлення відповідних ознак може бути встановлений на підставі протоколу та відеозапису. Працівниками поліції після виявлення об`єктивних ознак сп`яніння було запропоновано ОСОБА_1 пройти освідування як на місці, так і закладі охорони здоров`я, чим створено умови для можливості спростування ОСОБА_1 факту вживання алкоголю. Однак такою можливістю ОСОБА_1 не скористався.
Щодо доводів про порушення права ОСОБА_1 на захист та права не свідчити проти себе відповідно до ст.268 КУпАП, оскільки окремі пояснення ОСОБА_1 були отримані до формального роз`яснення йому прав, то суд зауважує, що права, визначені вищевказаною нормою, у особи виникають після початку провадження в справах про адміністративне правопорушення, яка розпочинається зі стадії складання протоколу про адміністративне правопорушення, і лише після складання такого відносно певної особи така особа набуває статусу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та набуває права, передбачані ст.268 КУпАП, у тому числі і на вказані захисником. Із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 було роз`яснено його права, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, зміст яких йому був зрозумілий, що підтверджується його підписом у протоколі про адміністративне правопорушення та відповідній розписці (відеозапис 13:03:46, диск № 1). Враховуючи вище вказане та положення безпосередньо ст.271 КУпАП, якою регулюється участь у провадженні захисника, то участь такого суб`єкта правовідносин під час складення адміністративних матеріалів процесуальним законом не передбачено, захисник є учасником провадження у справах про адміністративне правопорушення, починаючи зі стадії розгляду справи про адміністративне правопорушення, процедура якої визначена положеннями глави 22 КУпАП.
Доводи захисника про те, що до моменту роз`яснення прав ОСОБА_1 не усвідомлював свого процесуального статусу та правових наслідків відповідей на запитання працівників поліції, не спростовують фактичних обставин, встановлених на підставі інших доказів та спростовується відеозаписом. Крім того, посилання на право не свідчити проти себе, не звільняє суд від обов`язку оцінити інші незалежні від пояснень особи докази.
Безпідставним є твердження захисника про вибіркову оцінку судом першої інстанції пояснень ОСОБА_1 .. Судом було враховано його позицію щодо невживання алкогольних напоїв, вживання безалкогольного пива та необізнаності про ДТП. Заперечення особою факту вчинення правопорушення не є доказом її невинуватості та не зобов`язує суд прийняти відповідну версію подій, якщо вона суперечить іншим доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Відсутність безперервної відеофіксації оформлення адміністративних матеріалів не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції, закон не встановлює вимоги про безперервну відеофіксацію абсолютно всіх дій працівників поліції як єдину умову допустимості інших доказів. Відеозапис підлягає оцінці в тій частині, у якій він фіксує юридично значущі обставини, у сукупності з протоколом про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами справи. Відсутність на відеозаписі кожного етапу складання протоколу не свідчить про те, що протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог закону, якщо його зміст, підпис особи та інші матеріали справи підтверджують дотримання встановленої процедури. Окрім того, протоколи про адміністративні правопорушення складено у присутності ОСОБА_1 , ознайомлено з ними та підписано водієм без будь-яких зауважень. 
Не є переконливим і посилання на відсутність показань свідків, які безпосередньо бачили момент вживання ОСОБА_1 алкогольного напою. Ст.251 КУпАП не встановлює, що факт адміністративного правопорушення може бути доведений виключно показаннями таких свідків. Доказове значення можуть мати протокол, пояснення особи, відеозаписи, документи та інші фактичні дані, які у своїй сукупності дають можливість встановити обставини правопорушення.
Не може бути прийняте і посилання апелянта на те, що суд першої інстанції, нібито, самостійно доповнив фабулу протоколу. Суд не вправі змінювати обсяг обвинувачення чи встановлювати обставини, які не підтверджені доказами. Водночас встановлення фактичних обставин на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, та їх юридична оцінка не є зміною фабули адміністративного правопорушення.
У відповідності до ст.122-4 КУпАП для встановлення складу цього адміністративного правопорушення необхідно з`ясувати не лише факт переміщення транспортного засобу, а й обізнаність водія про дорожньо-транспортну пригоду та його умисел на залишення місця її вчинення. Посилання ОСОБА_1 на те, що він не відчув зіткнення та не усвідомлював своєї причетності до ДТП, є його позицією захисту, підлягають оцінці в сукупності з іншими доказами. Заперечення факту усвідомлення ДТП не є достатнім для висновку про відсутність умислу, якщо інші обставини справи свідчать про те, що водій об`єктивно сприймав факт дорожньо-транспортної пригоди та після цього залишив її місце. Факт залишення транспортного засобу біля домоволодіння, не приховування його та не переховування самого ОСОБА_1 від працівників поліції не виключає складу адміністративного правопорушення за ст.122-4 КУпАП. Зазначені обставини можуть бути враховані судом при оцінці умислу особи, однак не спростовують інших доказів щодо обставин залишення місця ДТП.
Наявність чинного страхового поліса також не свідчить про відсутність у водія умислу на залишення місця ДТП, оскільки страхування транспортного засобу не усуває встановленого п.2.10 Правил дорожнього руху обов`язку водія у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди залишатися на місці пригоди та виконувати передбачені законом дії. 
Отже, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції. Захисником не наведено таких обставин, які б спростовували сукупність доказів, покладених судом в основу постанови, або свідчили про неможливість встановлення на їх підставі обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови. 
При розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст.ст.245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, 124, 130 ч.4 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Доводами апеляційної скарги висновків суду не спростовано.
За таких обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_1 немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП, 

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника Мелешка Максима Андрійовича на постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 15 липня 2026 року по справі про адміністративне правопорушення №278/2186/26 відносно ОСОБА_1 за ст.122-4, 124, 130 ч.4 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без задоволення. 

Постанову Житомирського районного суду Житомирської області від 15 липня 2026 року по справі про адміністративне правопорушення №278/2186/26 відносно ОСОБА_1 за ст.122-4, 124, 130 ч.4 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Волкова Н.Я.