ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/8373/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Вронська Г.О. - головуюча, Кондратова І.Д., Кролевець О.А.

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного підприємства "Медичні закупівлі України"

на рішення Господарського суду міста Києва (Демидов В.О.)
від 06.11.2025 

на постанову Північного апеляційного господарського суду (Гончаров С.А.,
Тищенко О.В., Сибіга О.М.)
від 22.04.2026 (повний текст складено 14.05.2026)

у справі за позовом Державного підприємства "Медичні закупівлі України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пюбе Глобал"

про стягнення 1 241 908,00 грн

ІСТОРІЯ СПРАВИ
ПРОВАДЖЕННЯ У СУДАХ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Короткий зміст позовних вимог
1. Державне підприємство "Медичні закупівлі України" (далі - Позивач, Скаржник) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пюбе Глобал" (далі - Відповідач) про стягнення штрафних санкцій у розмірі 1 241 908,00 грн.
2. В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на неналежне виконання Відповідачем зобов`язань за Договором про закупівлю № 09/618-12/2024 від 20.12.2024.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Господарський суд міста Києва рішенням від 06.11.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2026 у справі № 910/8373/25, позов задовольнив частково, стягнув з Відповідача на користь Позивача штраф у розмірі 1 000,00 грн та судовий збір у розмірі 14 902,90 грн. В іншій частині позову відмовив.
4. Судові рішення, зокрема, мотивовані таким:
- пропуск строку на подання сканованої копії реєстраційного посвідчення на продукцію у відзиві на позовну заяву Відповідачем фактично не заперечувався, втім зазначалося, що прострочення строку для надання реєстраційного посвідчення відбулось не з вини Відповідача, а через хибні, помилкові висновки третіх осіб. Порушення занадто малого строку 60 календарних днів для надання реєстраційного посвідчення, саме по собі не спричиняє негативних наслідків для Позивача, окрім пов`язаних з цим фактором ризиків прострочення поставки продукції. Вказані зобов`язання Відповідач виконав з простроченням, а саме: поставив Позивачу товар на загальну суму 2 790 560,00 грн лише 29.05.2025, що підтверджується видатковою накладною №44054 від 29.05.2025; належним чином зареєстрував продукцію в Україні та надав Позивачу скановану копію реєстраційного посвідчення на лікарський засіб, що постачається, 02.05.2025, що підтверджується листом №1053 від 02.05.2025;
- наданий Позивачем розрахунок штрафу, що становить 20 (двадцять) відсотків від загальної ціни договору, вказаної у Специфікації (додаток №1) є арифметично правильним та таким, що відповідає положенням чинного законодавства і умовам Договору;
- судами попередніх інстанцій взято до уваги відсутність доказів на підтвердження завдання Позивачу збитків порушенням відповідачем умов вказаного правочину в частині своєчасного подання сканованої копії реєстраційного посвідчення на лікарські засоби, причин й наслідків несвоєчасного виконання спірного зобов`язання, а також розміру нарахованих штрафних санкцій та дійшли висновку зменшити розмір заявлених до стягнення сум штрафних санкцій до 1 000,00 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, та правова позиція інших учасників справи
5. 15 травня 2026 року Позивач (Скаржник), з використанням підсистеми "Електронний суд", звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить касаційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2025, скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2026 у справі № 910/8373/25 в частині відмови, а позов задовольнити повністю.
6. Підставою касаційного оскарження Скаржник зазначає пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
7. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, Скаржник вказав на відсутність висновку Верховного Суду щодо норм права, які, на його думку, суди попередніх інстанцій у цій справі неправильно застосували, а саме:
- статей 7, 9, абзацу 2 статті 17, статті 27 Закону України "Про лікарські засоби";
- пунктів 5, 8 Постанови Кабінету міністрів України від 14.09.2005 № 902 "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю якості лікарських засобів, що ввозяться в України".
8. Відповідач в межах строку, встановленого Верховним Судом, подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - залишити без змін.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
9. Позивач оголосив процедуру відкритих торгів з особливостями за предметом закупівлі: ДК 021:2015 - 33600000-6 Фармацевтична продукція (Мілрінон 1 мг/мл).
10. 05 грудня 2024 року Відповідач листом звернувся до Позивача, в якому, зокрема, підтвердив повну та беззаперечну згоду з усіма умовами, що вказані у проекті договору про закупівлю, зокрема, щодо виконання п.п.7.1.1 та 7.1.1.1 договору.
11. 20 грудня 2024 року між Позивачем (замовник) та Відповідачем (постачальник) укладено Договір про закупівлю №09/618-12/2024 (далі- Договір), за умовами якого Відповідач взяв на себе зобов`язання поставити Позивачу фармацевтичну продукцію, асортимент, ціна та обсяг якої вказується в Специфікації (Додаток № 1 до Договору), а Позивач зобов`язався прийняти таку продукцію та оплатити її в порядку та на умовах, визначених Договором.
12. Згідно з пунктом 2.1 Договору поставка продукції здійснюється відповідно до Incoterms 2020.
13. Відповідно до п. 3.1 Договору валютою цього договору є національна валюта України гривня. Загальна ціна договору та ціна за одиницю продукції вказується у Специфікації (додаток №1).
14. За умовами п. 3 Специфікації у відповідності до п. 3.1 Договору загальна ціна договору складає 6 210 000,00 грн без ПДВ.
15. 20 грудня 2024 року додатковою угодою №1 до Договору сторони дійшли згоди зменшити загальну ціну закупівлі продукції до 6 209 540,00 грн (без ПДВ).
16. Згідно з пунктом 3.4 Договору, якщо інше не передбачено цим Договором, за загальним правилом, оплата продукції здійснюється замовником на умовах попередньої оплати з урахуванням положень бюджетного законодавства та нормативно-правових актів, що регулюють питання здійснення попередньої оплати.
17. Пунктом 4 Додатку № 1 до Договору (Специфікації) передбачений обов`язок постачальника відповідно до пункту 4.1 Договору здійснити поставку продукції у строк до 15.04.2025 включно.
18. Відповідно до пункту 5.1 Договору постачальник не менше ніж за 14 робочих днів до дати запланованої відправки продукції в пункт призначення зобов`язаний надати замовнику засобами електронної пошти та/або шляхом заповнення електронних форм в електронному кабінеті постачальника, створеному в інформаційно-аналітичній системі замовника, у порядку, визначеному цим Договором, скановані копії документів, зокрема реєстраційного посвідчення та усіх наявних вкладок до нього (за наявності), яке видається Міністерством охорони здоров`я України для кожного виду продукції, що постачається, а у випадку, коли незареєстрована продукція може ввозитись на митну територію України в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством - документ, що підтверджує реєстрацію продукції у Сполучених Штатах Америки, Швейцарській Конфедерації, Японії, Австралії, Канаді, або реєстрацію компетентним органом Європейського Союзу за централізованою процедурою та застосування на території однієї з таких країн.
19. У пункті 7.1.1 Договору його сторони погодили, що у разі, якщо на дату укладення цього Договору продукція є незареєстрованою в Україні та не має реєстраційного посвідчення (крім випадку, коли незареєстрована продукція може ввозитись на митну територію України в порядку та на умовах, визначених чинним законодавством), постачальник зобов`язується належним чином зареєструвати продукцію в Україні та на підтвердження цього не пізніше ніж протягом 60 календарних днів з дати укладення цього Договору (або не пізніше строку, передбаченого у пункті 5.1 цього Договору, якщо цей строк настане раніше) надати замовнику засобами електронної пошти та/або шляхом заповнення електронних форм в електронному кабінеті постачальника, створеному в інформаційно-аналітичній системі замовника, у порядку, визначеному цим Договором, скановану копію реєстраційного посвідчення, яке видається Міністерством охорони здоров`я України для кожного виду продукції, що постачається.
20. Пунктом 8.1 Договору встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань, що виникають з цього Договору, сторони несуть відповідальність, передбачену цим Договором та чинним законодавством України.
21. У пункті 8.3.1 Договору сторони погодили, що у разі недотримання постачальником вимог підпунктів 7.1.1, 7.1.2 пункту 7.1 цього Договору з постачальника крім пені та/або штрафу, зазначених у пункті 8.2 цього Договору, стягується штраф у розмірі 20 (двадцять) відсотків від загальної ціни договору, вказаної у Специфікації (додаток №1).
22. Пунктом 6 Додатку № 1 до Договору (Специфікації) унормовано, що відповідно до пункту 10.1 Договору останній діє до 15.05.2025 включно, а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором, зокрема в частині штрафних санкцій та поставки продукції - до повного виконання.
23. На виконання умов Договору замовник виконав своє зобов`язання, а саме здійснив попередню оплату за Договором, що підтверджується платіжною інструкцією №4 від 08.01.2025.
24. Також сторонами не заперечується, що Відповідачем поставлено продукцію з порушенням терміну поставки, у зв`язку з чим від Позивача надійшла претензія щодо сплати пені у розмірі 565 068,14 грн та штрафу в розмірі 434 667,80 грн.
25. Предметом розгляду цієї справи є порушення відповідачем встановленого пунктом 7.1.1 Договору 60-денного строку для подання сканованої копії реєстраційного посвідчення продукції, яке видається Міністерством охорони здоров`я України, у зв`язку із чим Позивачем на підставі пункту 8.3.1 Договору нараховано відповідачу штраф у сумі 1 241 908,00 грн.
26. З метою досудового врегулювання спору Позивач звертався до Відповідача з претензією від 10.04.2025 № 05/1443-04/2025, в якій просив сплатити 1 241 908,00 грн штрафу за ненадання сканованої копії реєстраційного посвідчення.
27. Доказів сплати вказаного штрафу Відповідачем матеріали справи не містять.
28. Заперечуючи проти задоволення позову Відповідач зазначив, що 12 грудня 2024 року між Відповідачем а ТОВ О2 Фарма укладено договір надання послуг №121224 від 12.12.2024, відповідно до якого ТОВ О2 Фарма залучено як виконавця послуг для реєстрації лікарського засобу Мілрінону лактат у державних установах.
29. 26 грудня 2024 року ТОВ О2 Фарма до Єдиного вікна Міністерства охорони здоров`я України подано реєстраційні матеріали відповідно до п. 1, розділ ІІ Порядку №1245.
30. 30 грудня 2024 року ДП ДЕЦ МОЗ надано рахунок на оплату №9727 від 30.12.2024, який оплачено ТОВ О2 Фарма згідно платіжної інструкції №883 від 31.12.2024. 02.01.2025 ТОВ О2 Фарма здійснено оплату державного збору згідно платіжної інструкції №885 від 02.01.2025.
31. 09 січня 2025 року ДП ДЕЦ МОЗ прийняв від ТОВ О2 Фарма для розгляду реєстраційні матеріали Мілрінону лактат.
32. 04 лютого 2025 року в канцелярії ДЕЦ представник ТОВ О2 Фарма отримав лист зауваження ДЕЦ, що датований 13.01.2025 за №170/2-5.
33. 06 лютого 2025 року на адресу ДЕЦ представник заявника надав додаткові пояснення та документи.
34. Відповідач зазначає, що МОЗ України з порушенням термінів, передбачених Порядком №1245, видав Наказ від 4.02.2025 №311 про відмову у державній реєстрації лікарського засобу Мілрінону лактат.
35. При повторному поданні ТОВ О2 Фарма заяви про державну реєстрацію лікарського засобу від 26.02.2025 МОЗ України видав Наказ від 13.03.2025 №455 і реєстраційне посвідчення №UA/20794/01/01.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанції
36. Верховний Суд перевірив у межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, з урахуванням викладеного у відзиві, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, виходячи зі встановлених фактичних обставин справи, та дійшов таких висновків.
37. Предметом розгляду у цій справі є вимоги про стягнення з постачальника штрафних санкцій за прострочення виконання встановлених договором поставки зобов`язань щодо надання реєстраційного посвідчення на лікарський засіб та щодо поставки товару.
38. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, Скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував:
- статті 7, 9, абзац 2 статті 17, статтю 27 Закону України "Про лікарські засоби";
- пункти 5, 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2005 № 902 "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю якості лікарських засобів, що ввозяться в Україну" (далі - Порядок №902).
39. У зв`язку з цим, Суд звертає увагу на наступне. 
40. Стаття 7 Закону України "Про лікарські засоби" регулює проведення клінічних випробувань лікарських засобів, та, зокрема, вказує, що клінічні випробування лікарських засобів проводяться з метою встановлення або підтвердження ефективності та нешкідливості лікарського засобу. 
41. Статтею 9 Закону України "Про лікарські засоби" врегульовано питання державної реєстрації лікарських засобів. Так, у вказаній статті встановлено, що лікарські засоби допускаються до застосування в Україні після їх державної реєстрації, крім випадків, передбачених цим Законом. Державна реєстрація лікарських засобів проводиться на підставі заяви, поданої до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. 
42. Статтею 17 Закону України "Про лікарські засоби" врегульовано порядок ввезення в Україну лікарських засобів, зокрема вказано, що на територію України можуть ввозитися лікарські засоби, зареєстровані в Україні. 
43. Контроль за ввезенням на митну територію України лікарських засобів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері контролю якості та безпеки лікарських засобів. Усі лікарські засоби, що ввозяться на митну територію України з метою їх подальшої реалізації (торгівлі) або використання у виробництві готових лікарських засобів, підлягають державному контролю якості. Порядок здійснення державного контролю якості лікарських засобів, що ввозяться на митну територію України, встановлюється Кабінетом Міністрів України (абзац другий статті 17 Закону України "Про лікарські засоби"). 
44. Відповідно до статті 27 Закону України "Про лікарські засоби" особи, винні в порушенні законодавства про лікарські засоби, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законодавством.
45. Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2005 № 902 "Про затвердження Порядку здійснення державного контролю якості лікарських засобів, що ввозяться в Україну" затверджено вказаний Порядок №902, який визначає механізм державного контролю якості лікарських засобів, що ввозяться в Україну, зокрема як паралельний імпорт, який здійснюється з метою недопущення обігу фальсифікованих, неякісних та незареєстрованих лікарських засобів.
46. Відповідно до пункту 5 Порядку №902 суб`єкт господарювання, що ввозить лікарські засоби на територію України з метою їх подальшої реалізації (торгівлі), використання їх у виробництві, або особа, уповноважена на здійснення закупівель у сфері охорони здоров`я, та/або суб`єкт господарювання, залучений такою особою, що ввозить лікарські засоби на територію України з метою їх безоплатного постачання (передачі) обласним, Київській та Севастопольській міським держадміністраціям або суб`єктам господарювання, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за результатами закупівель за кошти державного бюджету, здійснених особою, уповноваженою на здійснення закупівель у сфері охорони здоров`я, для виконання програм та здійснення централізованих заходів з охорони здоров`я, протягом п`яти робочих днів після закінчення митного оформлення вантажу з лікарськими засобами подає органові державного контролю за місцем провадження господарської діяльності заяву про видачу висновку про якість ввезених лікарських засобів (далі - заява про видачу висновку) за формою, визначеною МОЗ.
47. Скаржник, не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2026 у справі № 910/8373/25 в частині відмови стягнення штрафних санкцій у розмірі 1 240 908,00 грн, вказує, що суди попередніх інстанцій не врахували, що предмет Договору поставки є специфічним, а його поставка та отримання регулюються зазначеним вище профільним законодавством.
48. Скаржник стверджує, що він, діючи в інтересах держави та пацієнтів, обґрунтовано передбачив у Договорі вимогу щодо надання постачальником реєстраційного посвідчення та додатків до нього (за наявності), виданого МОЗ України.
49. Однак з оскаржуваних судових рішень постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що підставою для відмови у частині позовних вимог не були висновки щодо протиправності або необґрунтованості умов Договору щодо надання постачальником реєстраційного посвідчення лікарського засобу, а також висновки щодо дотримання чи недотримання сторонами правочину вказаних Скаржником норм законодавства. 
50. Виходячи з предмета позову у цій справі № 910/8373/25 (стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за договором поставки) до предмета доказування у цій справі входили обставини щодо дотримання чи порушення постачальником умов договору поставки щодо строків виконання зобов`язань та причин таких порушень. При цьому, як вбачається з рішень судів попередніх інстанцій, підставою для стягнення штрафних санкцій не вказувалися недоліки поставленого товару або супровідної документації на поставлений товар, чи порушення вимог законодавства щодо оформлення відповідної документації на товар. Підставою для застосування штрафних санкцій Позивачем визначено умови договору щодо строків надання реєстраційного посвідчення на лікарський засіб та строків поставки товару. 
51. Судами попередніх інстанцій встановлено, що з огляду на положення пункту 7.1.1 Договору Відповідачем необхідно було надати Позивачу скановану копію реєстраційного посвідчення на продукцію у строк до 18.02.2025. Водночас, сторонами не заперечується, що товар поставлено на склад замовника 13.05.2025, що підтверджується CMR міжнародною товарно-транспортною накладною, а 15.07.2025 сторонами підписано акт приймання продукції №1. 
52. Підставою для відмови у частині позовних вимог судами попередніх інстанції зазначено частину 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
53. Суди попередніх інстанції зазначили, що в обґрунтування клопотання про зменшення неустойки Відповідач посилався на відсутність прямої вини в несвоєчасному виконанні спірних зобов`язань; на повне виконання Відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині поставки обумовленого товару; на відсутність збитків Позивача внаслідок неподання реєстраційного посвідчення на продукцію у встановлений договором строк. При цьому, суди попередніх інстанцій зазначили, що неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання і не може лягати непомірним тягарем на боржника й бути джерелом отримання додаткових прибутків.
54. Водночас Суд звертає увагу, що у справі № 910/9237/25, де розглядався спір між тими ж сторонами за аналогічного договірного врегулювання та за схожих обставин, де суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідачем виконано умови підпункту 7.1.1 договору щодо надання реєстараційного посвідчення із простроченням, Верховний Суд вказав на те, що аналіз змісту підпункту 7.1.1 договору свідчить про те, що зазначений пункт містить два самостійні елементи: обов`язок постачальника зареєструвати продукцію в Україні та обов`язок надати замовнику скановану копію реєстраційного посвідчення не пізніше ніж протягом 60 календарних днів. Отже, 60-денний строк встановлено для підтвердження факту реєстрації шляхом надання відповідного реєстраційного посвідчення. При цьому формулювання "на підтвердження цього надати … скановану копію" вказує на обов`язок замовника надати відповідний наявний у нього документ, а не здійснення самої процедури державної реєстрації, що виконується уповноваженим органом у встановленому порядку.
55. Відповідно до статті 213 ЦК України при тлумаченні умов договору враховується буквальне значення слів і словосполучень, а також логічний зв`язок між окремими умовами договору. Звідси, мета пункту 7.1.1 полягає в отриманні від постачальника підтвердження факту реєстрації, а не у встановленні строку для проведення самої реєстраційної процедури, що регламентується Порядком № 376 та Порядком № 426.
56. У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що 12.12.2024 між Відповідачем та ТОВ О2 Фарма укладено договір надання послуг №121224 від 12.12.2024, відповідно до якого ТОВ О2 Фарма залучено як виконавця послуг для реєстрації лікарського засобу Мілрінону лактат у державних установах. 26.12.2024 ТОВ О2 Фарма до Єдиного вікна Міністерства охорони здоров`я України подано реєстраційні матеріали відповідно до п. 1, розділ ІІ Порядку №1245.
57. Крім того, суди попередніх інстанцій встановили, що прострочення строку для надання реєстраційного посвідчення відбулось не з вини Відповідача, а через хибні, помилкові висновки третіх осіб.
58. З урахуванням викладеного нарахування штрафу у розмірі 20 % від ціни договору є необґрунтованим, оскільки згідно з умовами договору (підпункт 7.1.1) 60-денний строк встановлено для надання документа на підтвердження здійсненої реєстрації, а не для проведення самої реєстраційної процедури; Позивачем не наведено доводів щодо неналежного виконання постачальником обов`язку з реєстрації продукції.
59. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.06.2026 у справі № 910/9237/25. 
60. Суд зауважує, що згідно з пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
61. Зміст зазначеної процесуальної норми свідчить про те, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
62. Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
63. Суд звертає увагу, що висновки суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову у цій справі не були поставлені в залежність від застосування норм матеріального права, на які вказує Скаржник у касаційній скарзі, а саме - статей 7, 9, абзацу 2 статті 17, статті 27 Закону України "Про лікарські засоби", пунктів 5, 8 Порядку №902.
64. Зважаючи на предмет і підстави заявленого позову, встановлені у справі фактичні обставини та правові норми, які підлягають застосуванню та були застосовані при вирішенні спору, висновок щодо застосування норм права, на які посилається Скаржник у касаційній скарзі, не впливає на правильність вирішення спору судом, у зв`язку з чим Суд не формує висновок з приводу застосування цих статей у спірних правовідносинах.
65. При цьому Суд наголошує, що сама лише незгода сторони справи з оскаржуваними судовими рішеннями у частині задоволення чи відмови у позові не свідчить про належне обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, та не є підставою для формування правового висновку Верховним Судом.
66. Крім того, слід звернути увагу на те, що у разі подання касаційної скарги на підставі, передбаченій пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, Скаржник має обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду, тобто у чому полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права судами були неправильно застосовані.
67. Ураховуючи, що Позивач не обґрунтував неправильності застосування правових норм судом апеляційної інстанції, який досліджував та оцінював його доводи через призму предмету та підстав позову, а Суд не встановив неправильного застосування судом апеляційної інстанції вказаних у касаційній скарзі правових норм, підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
68. З огляду на викладене, висновок судів попередніх інстанцій про задоволення позову в частині стягнення з Відповідача штрафних санкцій у розмірі 1000,00 грн та судового збору у розмірі 14 902,90 грн не відповідає висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.06.2026 у справі № 910/9237/25, що ухвалена після подання касаційної скарги у цій справі.
69. Проте, Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що принцип "заборони повороту до гіршого" ("non reformation in peius") відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту до гіршого означає, що особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2024 у справі №756/11081/20).
70. Отже, враховуючи принцип "заборони повороту до гіршого" та те, що Скаржником не оскаржуються судові рішення в частині стягнення на його користь з Відповідача штрафних санкцій у розмірі 1 000,00 грн та судового збору у розмірі 14 902,90 грн, у Суду відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції в цій частині. 
71. Тому оскаржувані судові рішення слід залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
72. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
73. Відповідно до частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
74. Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах, наведених у касаційній скарзі доводів, вважає, що воно ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його зміни чи скасування немає.
Судові витрати
75. Понесені Скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на нього, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Медичні закупівлі України" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2026 у справі № 910/8373/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді І. Кондратова 

О. Кролевець