П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/7188/26

| Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К. Дата і місце ухвалення: 10.07.2026р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого – Ступакової І.Г.
суддів – Бітова А.І.
– Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив суд:
- встановити, що дії Головного управління ПФУ, які під час повернення простроченої заборгованості за рішенням суду виконуються за відсутності нарахування інфляційних втрат на суму боргу, не виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) позивача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від ГУ ПФУ за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати ОСОБА_1 , а тому є неправомірними; 
- визнати протиправними дії Головного управління ПФУ, які направлені на повернення (станом на 01 січня 2026 року) простроченої заборгованості за рішенням суду тільки в сумі 417 241,96 грн. без урахування інфляційних нарахувань у розмірі 280 177,98 грн.; 
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Одеській області здійснити перерахунок простроченої (станом на 01 січня 2026 року) заборгованості за рішенням суду по справі №420/13247/20 на загальну суму 697 419,94 грн. в тому числі: основний борг 417 241,96 грн., інфляційні нарахування у розмірі 280 177,98 грн.;
- зобов`язати Головне управління ПФУ в Одеській області надати до суду звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він є військовим пенсіонером, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». За судовим рішенням по справі №420/13247/20 у ГУ ПФУ в Одеській області утворилася перед позивачем заборгованість з виплати пенсії в розмірі 417 241,96 грн. ГУ ПФУ в Одеській області протягом тривалого часу не виконує у повному обсязі судове рішення щодо виплати нарахованої пенсійної заборгованості, здійснює її погашення без урахування інфляційних втрат, чим порушує вимоги статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Тривала невиплата нарахованих сум призводить до знецінення його грошових доходів під впливом інфляційних процесів. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення від 10.07.2026р., з ухваленням по справі нового судового рішення – про задоволення його позову у повному обсязі.
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції, застосовуючи до спірних правовідносин правові висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 16.05.2018р. по справі №686/21962/15-ц, дійшов необґрунтованого висновку про те, що спірні правовідносини щодо компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати врегульовані спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому положення статті 625 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин не підлягають застосуванню, оскільки порядок та підстави компенсації визначені спеціальним законом. Судом першої інстанції не враховано, що свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував виключно посиланням на вимоги Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
ГУ ПФУ в Одеській області подало письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – без змін. Відповідач зазначає, що Головним управлінням включено нараховані суми пенсії до реєстру судових рішень та поставлено у відповідну чергу на безпосередню виплату пенсії, тому невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Фактична невиплата нарахованих сум грошових коштів, у даному випадку відповідно до встановлених обставин справи, була зумовлена тим, що виділені бюджетні асигнування на виконання судових рішень, боржником в яких є ГУ ПФУ в Одеській області, спрямовуються на безумовне їх виконання у порядку черговості прийняття. Основною умовою для застосування частини другої статті 625 ЦК України є цивільно-правовий характер відносин між сторонами, який би, серед іншого, полягав у простроченні виконання грошового зобов`язання, що випливає з правовідносин, що мають цивільний (приватний), а не публічний характер.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є військовим пенсіонером, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року по справі №420/13247/20 адміністративний позов ОСОБА_1 – задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі оновленої довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01 грудня 2020 року № ЮО108079 про розмір грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01 грудня 2020 року № ЮО108079 про розмір грошового забезпечення, з урахуванням раніше здійснених виплат. В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
На звернення позивача відповідач листом від 11.10.2024р. за №28032-25511/A-02/8-1500/24 надав відповідь в якій зазначив, що інформація про виконання рішень по справах №420/2982/19, №420/13247/20, №420/11900/22 та №420/2467/24 Головним управлінням внесена до реєстру судових рішень. Таким чином, покладені судом зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління. Виплата нарахованої доплати пенсії, зокрема, за рішенням суду від 18.01.2021 по справі №420/13247/20 в сумі 417241,96 грн. буде здійснена після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з Державного бюджету України.
Крім цього, відповідачем на звернення позивача надано відповідь, оформлену листом від 03.12.2025р., в якій зазначено (окрім іншого), що Головним управлінням на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.01.2021р. по справі №420/13247/20, яке набрало законної сили 18.02.2021р., позивачу проведено перерахунок пенсії і сума доплати з урахуванням фактично виплачених сум склала 417241,96 грн. Виплата заборгованості здійснюється відповідно до Порядку затвердженого Постановою №821 у сумі пропорційно виділеної бюджетними асигнуваннями на цю мету. Частина нарахованої доплати пенсії за рішенням суду по справі №420/13247/20 в сумі 187,35 грн. 31.10.2025р. та 27.11.2025р. зарахована на картковий рахунок позивача за рахунок виділених асигнувань додатковими відомостями. Таким чином, покладені судом зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління. Залишок загального боргу буде в подальшому виплачуватись згідно з чинним законодавством після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з урахуванням Постанови №821. Враховуючи викладене, Головне управління не може визначити орієнтовні строки повного виконання рішень Одеського окружного адміністративного суду в частині виплати всієї суми заборгованості, оскільки виплата напряму залежить від виділених бюджетних асигнувань та враховуючи принцип «пропорційності» виплати коштів кількості проведених перерахунків на виконання судових рішень.
Позивач вважає, що він має право на перерахунок простроченої (станом на 01 січня 2026 року) заборгованості за рішенням суду по справі №420/13247/20 на загальну суму 697 419,94 грн., в тому числі: основний борг 417 241,96 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 280 177,98 грн.
Зазначене стало підставою для звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 Цивільного кодексу України та відсутність підстав для здійснення перерахунку заборгованості з урахуванням інфляційних нарахувань. Суд зазначив, що спірні правовідносини щодо компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати врегульовані спеціальним законодавством, а саме Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Норми статті 625 ЦК України у такому випадку не застосовуються.
Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000р. №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне грошове утримання; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Відповідно до статті 4 цього Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001р. №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).
Пунктами 2, 3 Порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Згідно із пунктом 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Із вищезазначеного правового регулювання можна зробити висновок, що основною умовою для виплати компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.
Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).
Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Верховний Суд в постанові від 02.04.2024р. у справі №560/8194/20 зазначив, що умовами для виплати суми компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). Виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.
Таким чином, Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» врегульовано питання відповідальності держави в особі певних органів за неналежне виконання грошового зобов`язання щодо пенсіонера, а саме: виплати компенсації втрати частини доходів через невчасно виплачену пенсію.
Зміст наведених норм права дає підстави стверджувати, що основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої Законом №2050-III, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. Одночасно законодавець пов`язав виплату компенсації із виплатою заборгованості доходу, тобто і компенсація, і заборгованість по доходу провадиться в одному місяці.
Аналогічна позиція щодо застосування норм права викладена у постановах Верховного Суду від 23 березня 2023 року у справі №520/2020/19 та від 25 березня 2023 року у справі № 400/8389/21, від 24 липня 2024 року у справі №520/2674/2020 та від 31 липня 2024 року у справі № 480/1704/19.
Отже, виникненню права на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати передує несвоєчасне нарахування та виплата доходу, за певний період, адже нарахування такого виду компенсації проводиться шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу.
Тобто, для проведення компенсації обов`язковою умовою є наявність нарахованого, але не виплаченого доходу, а також порушення встановлених строків його виплати на один і більше календарний місяць.
Законодавець чітко визначив, що обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо виплати компенсації виникає не з моменту нарахування доходу, а з моменту фактичної виплати основної суми заборгованості. Саме тоді орган Пенсійного фонду набуває реальної можливості виконати або не виконати покладений на нього обов`язок щодо виплати компенсації. Відповідно, лише з цього моменту може виникнути порушення права позивача на компенсацію, яке підлягає судовому захисту.
Закон №2050-III не передбачає можливості присудження компенсації наперед, оскільки вона є правовим наслідком уже допущеного прострочення виплати доходу. До здійснення фактичної виплати заборгованості обов`язок щодо компенсації ще не виник, а отже й порушення права позивача не настало. 
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення суду по справі №420/13247/20, яке набрало законної сили 18.02.2021р., ГУ ПФУ в Одеській області здійснило перерахунок пенсії позивача з 01 квітня 2019 року на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01 грудня 2020 року № ЮО108079.
Сума доплати, з урахуванням фактично виплачених сум, склала 417241,96 грн. 
Частину нарахованої доплати пенсії за рішенням суду по справі №420/13247/20 в розмірі 187,35 грн. виплачено ОСОБА_1 31.10.2025р., 27.11.2025р. та 31.12.2025р. Всього виплачено 562,05 грн.
Компенсацію втрати частини доходів відповідач на користь позивача не виплатив. 
З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати донарахованих сум пенсії, виплачених 31.10.2025р. в сумі 187,35 грн., 27.11.2025р. в сумі 187,35 грн. та 31.12.2025р. в сумі 187,35 грн. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року по справі №420/13247/20, відповідно до частини другої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159.
В іншій частині відсутні підстави для задоволення позову, оскільки позивач просить нарахувати компенсацію в тому числі на ще не виплачені суми пенсії, а тому заявлені позовні вимоги є передчасними.
Як вже зазначалося колегією суддів, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що відсутні правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки спірні правовідносини щодо компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати врегульовані спеціальним законодавством, а саме Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
Такий висновок колегія суддів вважає правильним, однак судом першої інстанції не враховано, що позовні вимоги у даній справі ОСОБА_1 обґрунтовував саме посиланням на закони України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а не на ст.625 ЦК України. 
Колегією суддів встановлено, що позовні вимоги щодо виплати інфляційних нарахувань на підставі положень статей 623 та 625 Цивільного кодексу України, ОСОБА_1 заявляв при зверненні до суду з позовом у справі №420/27259/25.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у справі №420/27259/25, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2026 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено саме з підстав того, що компенсація пенсіонерам втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», відтак норми статті 625 ЦК України в такому випадку не застосовуються.
Зазначене стало підставою для звернення ОСОБА_1 в березні 2026 року з даним позовом до суду, де позивач просив виплатити на його користь інфляційні нарахування саме на підставі законів України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини, не вірно визначив правову природу спірних правовідносин, наслідком чого став помилковий висновок суду про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
На підставі викладеного, керуючись п.4 ч.1 ст.317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції частково задовольняє таку скаргу, скасовує рішення суду від 10.07.2026р. з ухваленням по справі нового судового рішення – про часткове задоволення позову.
Підстав для встановлення судового контролю у даній справі колегія суддів не вбачає. 
Розподіл судових витрат здійснюється за правилами ст.139 КАС України.
Так, відповідно до ч.1, ч.3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні з позовом до суду першої інстанції ОСОБА_1 сплатив 1331,20 грн. судового збору (квитанція від 10.02.2026р.), а при поданні апеляційної скарги – 1996,80 грн. судового збору (квитанція від 09.08.2026р.).
А відтак, у зв`язку з частковим задоволенням позову, на підставі ч.3 ст.139 КАС України з ГУ ПФУ в Одеській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1664,00 грн. судового збору, що є пропорційним задоволеним позовним вимогам.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії справ незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 262, 263, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 липня 2026 року скасувати. 
Ухвалити по справі нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо невиплати на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати донарахованих сум пенсії, виплачених 31.10.2025р. в сумі 187,35 грн., 27.11.2025р. в сумі 187,35 грн. та 31.12.2025р. в сумі 187,35 грн. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року по справі №420/13247/20.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати донарахованих сум пенсії, виплачених 31.10.2025р. в сумі 187,35 грн., 27.11.2025р. в сумі 187,35 грн. та 31.12.2025р. в сумі 187,35 грн. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року по справі №420/13247/20, відповідно до частини другої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1664,00 (одна тисяча шістсот шістдесят чотири) грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 14 вересня 2026 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук