Справа № 729/2069/25
2/729/310/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2026 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області у складі:
судді Демченко Л.М.,
за участю секретаря Шлапак Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15.10.2022 року між Акціонерним товариством «Альфа Банк» та ОСОБА_1 було укладено угоду про надання споживчого кредиту №500724682, банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, проте позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» прийнято рішення про зміну найменування товариства на АТ «Сенс Банк», відповідний запис до Єдиного державного реєстру внесено 30 листопада 2022 року. Позичальник ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого заборгованість за вказаним кредитним договором становить 40 849,21 грн. З метою досудового добровільного врегулювання спору на адресу позичальника направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, дану вимогу відповідачем залишено без реагування. Відповідач свідомо не скористалася своїм правом на дотримання строку для погашення заборгованості за кредитним договором. Позивачем АТ «Сенс Банк» заявлені позовні вимоги про стягнення із відповідача ОСОБА_1 заборгованості в сумі 40 849 грн. 21 коп. за кредитним договором №500724682 від 15.10.2022 року та судові витрати у сумі 2 422 грн. 40 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 806,66 грн.
30 березня 2026 року представник відповідача ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту укладення між сторонами кредитного договору у порядку, передбаченому законом, оскільки надані до суду документи не містять підпису відповідача. Вказувала, що відсутні належні докази підписання відповідачем договору шляхом використання одноразового ідентифікатора, а також належні докази погодження нею істотних умов кредитування, зокрема щодо процентної ставки та порядку нарахування процентів. Крім того, звертала увагу на недоведеність розміру заявленої до стягнення заборгованості. Просила у задоволенні позову відмовити повністю.
06 квітня 2026 року у судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник Галкіна Я.Г. позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача підтримала доводи, викладені у відзиві, зазначивши, що позивачем не доведено факт належного укладення кредитного договору, погодження відповідачем його істотних умов та розміру заявленої до стягнення заборгованості. Для надання представнику відповідача можливості підготувати та подати клопотання про витребування доказів у судовому засіданні було оголошено перерву.
Представник позивача у судове засідання 25 червня 2026 року не з`явився, у поданій заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач та її представник у судове засідання 25 червня 2026 року не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с.102–104).
Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, суд вважає за необхідне провести розгляд справи відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов до такого висновку.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
15 жовтня 2022 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк») та ОСОБА_1 укладено угоду про надання споживчого кредиту №500724682, відповідно до умов якої сума кредиту становить 21 774,03 грн, процентна ставка – 32,00 % річних, строк кредитування – 84 місяці, кінцевий строк повернення кредиту – 17 жовтня 2029 року (зв.ст. а.с.9-10).
Згідно з офертою на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500724682 від 15.10.2022 року та акцептом пропозиції на укладення цієї угоди кредит надавався для погашення заборгованості за кредитним договором №491052347 від 11.06.2021 шляхом перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Альфа-Банк» (зв.ст. а.с.9-11).
Відповідно до довідки про ідентифікацію, наданої АТ «Сенс Банк», відповідач була ідентифікована із використанням одноразового ідентифікатора (OTP-пароля), який було направлено 15.10.2022 року на номер телефону, зазначений під час оформлення кредиту. Зазначена довідка містить інформацію про направлення одноразового ідентифікатора та текст повідомлення, що надсилався позичальнику (а.с.14).
На виконання ухвали суду від 16 квітня 2026 року позивачем надано виписки по рахунках № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , а також меморіальний ордер №1383300181 від 17.10.2022 року.
Із зазначених документів убачається, що 17 жовтня 2022 року АТ «Сенс Банк» здійснило перерахування кредитних коштів у сумі 21 774,03 грн, що підтверджується меморіальним ордером №1383300181 від 17.10.2022 року та виписками по рахунках, відповідно до яких кошти були перераховані за кредитним договором №500724682 (а.с.107-109).
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості станом на 28 серпня 2025 року загальний розмір заборгованості становить 40 849,21 грн, з яких 21 702,53 грн – заборгованість за тілом кредиту та 19 146,68 грн – заборгованість за процентами (а.с.8).
Положеннями ч.1 ст.205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до вимог ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Згідно з положеннями ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).
Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно з вимогами ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Частиною 1 статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Згідно з положеннями ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно зі ст.ст.76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У даному випадку обов`язком Позивача є доведення обставини щодо укладення кредитного договору Відповідачем з первісним кредитором, перерахування йому коштів, невиконання позичальником умов договору та факт набуття і переходу прав вимоги до Позивача як нового кредитора.
Долучені до позовної заяви оферта на укладення угоди про надання споживчого кредиту №500724682 від 15.10.2022 року, акцепт пропозиції на укладення угоди про надання споживчого кредиту, паспорт споживчого кредиту та Додаток №1 до угоди, який містить графік платежів, не містять підпису відповідача або відомостей про підписання нею цих документів шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (OTP-паролем). Надана позивачем довідка про ідентифікацію лише підтверджує направлення одноразового ідентифікатора на номер телефону відповідача, однак сама по собі не підтверджує факту використання цього ідентифікатора саме відповідачем для акцепту оферти та підписання кредитного договору. 
За таких обставин надані позивачем оферта, акцепт, паспорт споживчого кредиту та графік платежів не є належними доказами погодження відповідачем істотних умов кредитування, зокрема щодо розміру процентної ставки, порядку їх нарахування та графіка повернення кредиту.
Разом з тим суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено факт надання відповідачу кредитних коштів.
На виконання ухвали суду від 16 квітня 2026 року позивачем надано меморіальний ордер №1383300181 від 17 жовтня 2022 року, виписку по рахунку № НОМЕР_2 та виписку по рахунку № НОМЕР_3 .
Із меморіального ордера №1383300181 від 17 жовтня 2022 року вбачається, що АТ «Сенс Банк» перерахувало грошові кошти у розмірі 21 774,03 грн на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 , із призначенням платежу: «Перерахування коштів за кредитним договором №500724682 від 17.10.2022».
Відповідно до пункту 1.37 статті 1 Закону України «Про платіжні послуги» меморіальний ордер є розрахунковим документом, який оформлюється банком для здійснення внутрішньобанківських операцій та підтверджує проведення відповідної банківської операції.
Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Крім того, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій та призначаються для видачі або надсилання клієнту.
Із наданих позивачем виписок по рахунках вбачається рух коштів та зарахування 17 жовтня 2022 року на рахунок відповідача кредитних коштів у розмірі 21 774,03 грн, що повністю узгоджується з відомостями, зазначеними у меморіальному ордері.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що виписка з банківського рахунку, яка відповідає вимогам законодавства, є належним та допустимим доказом фактичного виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо надання кредитних коштів, а оцінка такої виписки має здійснюватися у сукупності з іншими доказами у справі (зокрема, постанова Верховного Суду від 04 вересня 2024 року у справі №426/4264/19).
Таким чином, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено факт перерахування та отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 21 774,03 грн.
Водночас із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем частково здійснювалося погашення основної суми кредиту, у зв`язку з чим непогашеним залишився основний борг у розмірі 21 702,53 грн. Доказів повернення зазначеної суми відповідачем суду не надано.
Разом із тим, позивачем не доведено належними та допустимими доказами погодження відповідачем істотних умов кредитування, зокрема щодо розміру процентної ставки, порядку та підстав її нарахування, оскільки надані суду оферта, акцепт, паспорт споживчого кредиту та графік платежів не містять підпису відповідача, а довідка про ідентифікацію сама по собі не підтверджує використання відповідачем одноразового ідентифікатора саме для підписання зазначених документів.
За таких обставин, враховуючи встановлені під час розгляду справи фактичні обставини, положення статей 12, 76–81, 89 ЦПК України, статей 11, 509, 526, 530, 1049, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 21 702,53 грн заборгованості за основною сумою кредиту, а в іншій частині позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 1 287,02 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 022,48 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76- 81, 89, 95, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України,-
У Х В А Л И В:
Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість в сумі 21 702 (двадцять одна тисяча сімсот дві) гривні 53 коп.
У задоволенні іншої частини позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 1 287 (одна тисяча двісті вісімдесят сім) гривень 02 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 022 (дві тисячі двадцять дві) гривні 48 копійок.
Найменування сторін: позивач – Акціонерне товариство «Сенс Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ЄДРПОУ 23494714); відповідач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 ).
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.М.Демченко