ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

15 вересня 2026 року   місто Чернівці  справа №725/10489/25
провадження №22-ц/822/1628/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача Височанської Н.К.,
суддів: Кулянди М.І., Лисака І.Н.,
за участю секретаря судових засідань Паучек І.І.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 16 червня 2026 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Проскурняк І.Г.,-

В С Т А Н О В И В:
Описова частина

Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Посилалася на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області по справі №0807/1573/2012 від 15 травня 2012 року.
Від шлюбу у сторін народилась дочка – ОСОБА_3 , якій ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилось 18 років.
З 01 вересня 2025 року ОСОБА_3 є студенткою 1 курсу Чернівецького медичного фахового коледжу за спеціальністю Медсестринство ОПП «Сестринська справа». Термін навчання з 01 вересня 2025 року до 01 липня 2028 року.
У зв`язку з тим, що дочка навчається у медичному коледжі, вона потребує матеріальної підтримки з боку батьків.
Позивачка вказувала, що несе значні додаткові витрати, необхідні для забезпечення належного навчального процесу дочки. Зокрема, такі витрати пов`язані з придбанням навчальної літератури, зошитів, медичних матеріалів, медичного одягу (халатів, костюмів, взуття), медичних інструментів та приладдя, необхідних для проходження практичних занять, проїздом до місця навчання та практики, витратами на проживання, харчування, лікарські засоби та інші необхідні витрати.
Оскільки, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є внутрішньо переміщеними особами, то відповідно позивачка змушена також орендувати квартиру у м.Чернівці.
Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_3 не має самостійного джерела доходу, оскільки навчається на денній формі навчання, вона потребує матеріального утримання від своїх батьків.
Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу ОСОБА_3 , оскільки він на даний момент проходить військову службу у Збройних силах України, а також отримує заробітну плату із філії ВП «Запорізька АЕС» АТ «НАЕК» «Енергоатом» та наскільки відомо позивачці інших осіб, які б перебували на його утриманні не має.
До досягнення ОСОБА_3 повноліття відповідач сплачував на користь позивачки аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів свого заробітку та не заперечував встановлений розмір аліментів.
Просила стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , яка продовжує навчання у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку ( доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання або до досягнення двадцяти трьох років.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівців від 16 червня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку ( доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання або до досягнення двадцяти трьох років.
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1331,20 грн. на користь держави.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги 
Не погоджуючись із вказаним рішення суду відповідач ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Кулик Ю.В. спрямувала засобами поштового зв`язку 13 липня 2026 року апеляційну скаргу на вказане рішення суду. 
В апеляційній скарзі вказує, що не погоджується з визначеним судом розміром стягнутих аліментів.
Вважає, що суд першої інстанції не навів належних мотивів відхилення доводів відповідача та не зазначив, з яких підстав запропонований ним розмір аліментів у розмірі 1/20 частки від усіх видів заробітку (доходу) не може забезпечити баланс інтересів сторін і відповідати принципам розумності та справедливості.
Суд першої інстанції не врахував, що донька ОСОБА_4 є студенткою бюджетної форми навчання, таким чином, необхідність у компенсації вартості навчання у позивача відсутня.
Донька щомісячно отримує соціальну стипендію у розмірі 890 грн; як донька військовослужбовця забезпечена місцем у гуртожитку та звільнена від плати за проживання у ньому у розмірі 100 %.
Позивач не надала жодного належного та допустимого доказу фактичного понесення витрат на придбання навчальної літератури, спеціального медичного одягу, інструментів, проїзд до місця навчання чи інших витрат, безпосередньо пов`язаних із навчальним процесом.
Таким чином, ОСОБА_1 не довела одного з обов`язкових юридичних фактів, необхідних для застосування статті 199 СК України, а саме наявності потреби у матеріальній допомозі, обумовленої саме продовженням навчання.
Також, позивачкою не доведено належними та допустимими доказами обґрунтованість заявленого розміру аліментів у 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача та не підтверджено, що саме такий розмір матеріальної допомоги є необхідним у зв`язку з продовженням навчання повнолітньої доньки.
Так, у клопотанні про долучення доказів позивачка зазначила, що за квітень 2026 року нею було понесено витрати на потреби доньки у загальному розмірі 7 447,24 грн.
Водночас позовні вимоги заявлені про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), що, виходячи з розміру його грошового забезпечення та заробітної плати, становить орієнтовно 22 777 грн. щомісячно, тобто майже у три рази перевищує суму витрат, на яку посилається сама позивачка.
При цьому ОСОБА_1 не надала суду жодного розрахунку, який би обґрунтовував необхідність стягнення саме такого розміру аліментів, не довела фактичного понесення витрат у заявленому обсязі та не пояснила, з яких підстав розмір аліментів має істотно перевищувати реальні витрати, пов`язані з навчанням повнолітньої доньки. Отже, заявлена вимога є явно завищеною та не підтверджена належними і допустимими доказами
Витрати на дитину мають розподілятися між обома батьками, а не покладатися виключно на відповідача.
Водночас позивачкою не надано жодних доказів відсутності у неї доходів або інших обставин, які б свідчили про неможливість виконання нею свого обов`язку щодо утримання доньки. Суд першої інстанції зазначені обставини не дослідив та не надав їм належної правової оцінки
Також, просив звернути увагу, що він є військовослужбовцем та додатково отримує заробітну плату за місцем роботи у філії «ВП «Запорізька АЕС» ТЦ. Сумарний щомісячний дохід відповідача (без утримання податків та військового збору) становить орієнтовно 91110 грн, що підтверджується: довідкою про доходи військовослужбовця № 2501/4478 від 10.04.2026 року (середній дохід — 50712 грн/міс.); довідкою про доходи № 251 від 08.04.2026 року з місця роботи (середній дохід — 40398 грн/міс.).
Позивачка заявила про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, що складає близько 22 777 грн щомісячно.
Водночас фактичні, документально підтверджені витрати на навчання дитини становлять 0 грн на місяць, оскільки навчання є бюджетним, а проживання в гуртожитку — безкоштовним.
Вважає справедливим та обґрунтованим визначення розміру аліментів у розмірі 1/20 частини доходу відповідача, що становить орієнтовно 4555 грн щомісяця.
Ця сума є достатньою для покриття основних поточних потреб дитини - студентки, яка здобуває освіту за бюджетною формою та користується пільгами, передбаченими законодавством для дітей учасників бойових дій та є більшою, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для працездатних осіб на рівні 3328 грн.
Суд першої інстанції також не врахував проходження відповідачем військової служби та пов`язані з нею витрати, це придбання елементів амуніції, спеціального спорядження, засобів індивідуального захисту, технічного обладнання та інших речей, необхідних для виконання бойових завдань. 
Також, відповідач є внутрішньо переміщеною особою та не має власного житла, у зв`язку з чим змушений нести постійні витрати на оренду квартири у м. Запоріжжі, а також гаража.
Судом не було належним чином оцінено наявні у матеріалах справи медичні документи. Стан здоров`я відповідача є обтяженим значною кількістю хронічних захворювань опорно-рухового апарату та інших систем організму, що підтверджується письмовими доказами.
Також, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 76627889 щодо стягнення аліментів на користь ОСОБА_5 . Відповідач сплачує заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на березень 2026 року становила 63720,29 грн.
Крім цього, у матеріалах справи одночасно містяться відомості про різні адреси проживання позивачки та доньки, тоді як договір оренди стосується ще іншого житлового приміщення, що не підтверджує факту проживання у ньому дитини. Отже, сама по собі наявність договору оренди житла не доводить необхідності несення таких витрат саме у зв`язку з навчанням доньки, оскільки держава вже забезпечила їй можливість безоплатного проживання у гуртожитку.
Окремо звертає увагу й на те, що на підтвердження оплати комунальних послуг позивачка подала платіжні інструкції, відповідно до яких одержувачем коштів є ОСОБА_6 , тоді як договір оренди укладено з ОСОБА_7 .
Зазначені розбіжності не були усунуті під час розгляду справи та залишилися без будь-якої оцінки суду першої інстанції, хоча ставлять під сумнів належність і достовірність поданих доказів.
Просив рішення суду змінити та визначити до стягнення з нього аліментів в розмірі 1/20 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Біла У.М. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Вказала, що у зв`язку із тим, що ОСОБА_4 навчається та здобуває освіту і не може забезпечувати себе самостійно, позивачка щомісяця перераховує на банківську карту своєї дочки кошти на її особисті потреби, що підтверджується відповідними квитанціями, які знаходяться в матеріалах справи. Вказані кошти використовуються й для покриття витрат, пов`язаних з її віком та соціальною активністю, зокрема на культурний і духовний розвиток дівчини, участь у дозвіллі, зустрічі з друзями, відвідування культурних заходів тощо.
Окрім того, ОСОБА_1 витрачає кошти на забезпечення інших щоденних потреб своєї доньки, що включають покупку продуктів харчування, одягу та взуття, засобів особистої гігієни, лікарських засобів в той період, коли ОСОБА_4 хворіє, а також інших речей, необхідних для належного щоденного життя та утримання дитини.
Як було зазначено відповідачем в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 є військовослужбовцем та додатково отримує заробітну плату за місцем роботи у філії «ВП «Запорізька АЕС» ТЦ. Сумарний щомісячний дохід відповідача (без утримання податків та військового збору) становить орієнтовно 91110 грн., а отже ОСОБА_2 має можливість забезпечувати дочку ОСОБА_4 матеріально на період, доки вона навчається.

Межі розгляду справи
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав. 

Щодо розгляду справи за відсутності відповідача, який не з`явився в судове засідання
У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку.
До початку розгляду справи від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Кулик Ю.В. надійшла заява з проханням розглядати справу у відсутність відповідача та його представника. Вимоги апеляційної скарги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.
Згідно із статтею 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15 лютого 2024 року у справі №755/20287/21.
Також, якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року в справі № 757/61314/18-ц, від 17 липня 2024 року в справі № 182/3021/21, від 25 червня 2024 року в справі № 496/5051/19 та інших.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Отже, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, враховуючи баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи. 

Мотивувальна частина
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_3 та її батьками є: батько - ОСОБА_2 та мати – ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 від 15 листопада 2007 року (том 1 а.с.8).
Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 15 травня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області від 17 червня 2006 року, актовий запис №178 - розірвано (том 1 а.с.7).
Довідками від 30 серпня 2022 року підтверджується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 взято на облік внутрішнього переміщеної особи та фактичне місце проживання значиться адреса АДРЕСА_4 (том 1 а.с.5, 8).
ОСОБА_3 навчається у Чернівецькому медичному фаховому коледжі, за спеціальністю 223 Медсестринство ОПП «Сестринська справа» на денній формі навчання за кошти регіонального замовлення. Термін навчання з 01.09.2025 по 01.07.2028, що підтверджується довідкою №209/01.3 від 25 вересня 2025 року видана директором Чернівецького медичного фахового коледжу (том 1 а.с.9).
Наказом №42 від 29 серпня 2025 року Чернівецького медичного фахового коледжу підтверджується, що ОСОБА_3 звільнено від сплати за проживання в гуртожитку у 2025-2026 навчальному році на 100% як дитину учасника бойових дій (том 1 а.с.32).
14 жовтня 2024 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя видано виконавчий лист №2-1189/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 17.11.2011 року до досягнення дитиною повноліття (том 1 а.с.12).
З інформації про стан виконавчого провадження №76627889 встановлено, що відповідач до досягнення ОСОБА_3 повноліття сплачував аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (том 1 а.с.10).
Постановою ВП №76627889 від 26.11.2024 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-1189/2011 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 та постановою ВП №76627889 від 02.12.2024 року звернено стягнення на дохід ОСОБА_2 , що отримує у Військовій частині НОМЕР_5 (том 1 а.с.38).
Відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_5 , згідно наказу №63 від 15.03.2024 року, що підтверджується довідкою командира військової частини (том 1 а.с.31).
Із довідки про доходи №836 від 20 листопада 2025 року установлено, що ОСОБА_2 займає посаду водія у філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька АЕС «НАЕК «Енергоатом» та за період його роботи з листопада 2024 року по жовтень 2025 року сплачено аліментів на загальну суму 88 203,59 гривень ( том 1 а.с.33).
Довідкою про доходи за період 01.10.2024 року по 31.10.2025 року підтверджується, що ОСОБА_2 всього нараховано коштів у розмірі 660163,11 гривень, до зарахування – 387451,87 гривень з урахуванням утриманих аліментів (том 1 а.с.33).
Відповідач на підтвердження понесення своїх витрат надав суду Договір оренди квартири від 24.12.2024 року з якого вбачається, що він щомісячно зобов`язався проводити оплату за оренду квартири у розмірі 8000, 00 гривень та Договір оренди гаража №26, відповідно до умов якого він зобов`язався щомісячно проводити оплату у розмірі 1500,00 гривень, що в подальшому збільшилась до 2010,00 гривень (том 1 а.с.39).
Із наданих відповідачем довідок про стан здоров`я підтверджується, що відповідач потребує систематичного лікування.
Як вбачається із листа директора Чернівецького медичного фахового коледжу №228/01.1, ОСОБА_3 , станом на 06 травня 2026 року навчається на І курсі за спеціальністю «Медсестринство» та студентці призначена соціальна стипендія у розмірі 890 гривень щомісячно, яка виплачується протягом останніх 6 місяців, що підтверджується також довідкою про доходи. А також їй надано місце у гуртожитку, яким вона користується (звільнена від оплати за проживання у гуртожитку у розмірі 100%) (а.с.12, 13).

Доводи та мотиви апеляційного суду та застосовані норми права 
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.
Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції частково не відповідає.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували його непрацездатність або відсутність можливості матеріально забезпечувати повнолітню дочку, оскільки він являється працездатною особою, хоча і потребує систематичного лікування однак йому передбачено законом безоплатне лікування як військовослужбовцю, та має стабільний дохід, який зможе забезпечити належне матеріальне забезпечення його повнолітній доньці, яка продовжує навчатися, не ставлячи його у скрутне становище, а тому позовні вимоги позивачки обґрунтовані та підлягають задоволенню. Зазначений розмір аліментів забезпечує належне матеріальне утримання дитини, покриваючи її потреби, пов`язані з навчанням, проживанням, харчуванням та іншими життєво необхідними витратами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності підстав для стягнення аліментів, однак не погоджується з розміром аліментів, виходячи з наступного.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються СК України та передбачають обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ст.53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.
Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (ч.3 ст.3 ЗУ «Про освіту»).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199, 200, 201 СК України).
Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (ст.198 СК України).
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Аналізуючи викладене, стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
У постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20 Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Крім того, законодавство, яке регулює питання стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, встановлює вичерпний перелік підстав, які суди повинні враховувати вирішуючи таку позовну вимогу. До такої підстави, зокрема належить стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 травня 2020 року у справі №635/1139/17 (провадження № 61-350св17), на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
ОСОБА_3 навчається у Чернівецькому медичному фаховому коледжі, за спеціальністю 223 Медсестринство ОПП «Сестринська справа» на денній формі навчання за кошти регіонального замовлення. Термін навчання з 01.09.2025 по 01.07.2028, що підтверджується довідкою №209/01.3 від 25 вересня 2025 року видана директором Чернівецького медичного фахового коледжу (том 1 а.с.9). 
Обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання якої припиняється у разі припинення навчання або досягнення 23 років та можливість батька надавати таку допомогу.
Отож, матеріалами справи у встановленому законом порядку доведений факт навчання доньки після досягнення повноліття, чого не заперечує і сам відповідач.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.
Крім того, СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Так, за приписами ч.3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Колегія суддів вважає встановленим той факт, що у зв`язку з навчанням спільна донька сторін ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги для належних умов проживання, харчування і навчання, а таку допомогу мають надавати як матір, так і батько.
Батько дитини ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_5 , згідно наказу №63 від 15 березня 2024 року, що підтверджується довідкою командира військової частини (том 1 а.с.31).
Із довідки про доходи №836 від 20 листопада 2025 року установлено, що ОСОБА_2 займає посаду водія у філії «Відокремлений підрозділ « Запорізька АЕС «НАЕК «Енергоатом» та за період його з роботи з листопада 2024 року по жовтень 2025 року сплачено аліментів на загальну суму 88 203,59 гривень (том 1 а.с.33).
Довідкою про доходи за період 01 жовтня 2024 року по 31 жовтня 2025 року підтверджується, що ОСОБА_2 всього нараховано коштів у розмірі 660163,11 гривень, до зарахування – 387451,87 гривень з урахуванням утриманих аліментів (том 1 а.с.33).
Отож, батько повнолітньої доньки працевлаштований та в змозі надавати матеріальну допомогу доньці, яка навчається.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що в зв`язку із безкоштовним навчанням та безкоштовним проживанням дитина не потребує допомоги, оскільки вказаний факт не в змозі забезпечити всі необхідні потреби повнолітньої дитини та не звільняє батьків від обов`язку надавати матеріальну допомогу. Факт навчання дитини на денній формі навчання позбавляє її можливості працювати та забезпечувати свої потреби. 
При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів свого матеріального стану, витрат, які вона несе на утримання доньки зі свого боку, як і переліку витрат, які витрачаються на дитину і є необхідними за умови її навчання.
Будь-яких об`єктивних доказів, які б давали підстави вважати про необхідність визначеної до стягнення судом першої інстанції частки 1/4 від усіх доходів відповідача матеріали справи не містять.
Крім цього, колегія суддів враховує, те, що дитина навчається та проживає безкоштовно, те, що як позивач так і відповідач є внутрішньо переміщеними особами, колегія суддів враховує стан здоров`я відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах медичними документами, а також те, що позивачка теж повинна утримувати свою доньку.
Отож, оцінивши сукупність наявних по справі доказів, колегія суддів приходить до висновку, що батько ОСОБА_2 з урахуванням своїх доходів (підтверджених самим відповідачем) має реальну можливість надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньці, яка продовжує навчання, а тому рішення суду слід змінити, визначивши до стягнення із відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки саме в розмірі 1/8 частини від його доходів, що відповідатиме положенням чинного законодавства та вимогам розумності і справедливості, забезпечить достатні умови для спільної дитини сторін при дотриманні принципу рівності обов`язку її батьків.
Вказаний висновок суду з урахуванням фактичних обставин справи узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 15 січня 2024 року у справі № 591/1707/22 (провадження № 61-10564св23, від 20 березня 2024 року у справі №235/101/21 (провадження № 61-14183св23).
Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням обставин справи, а тому рішення підлягає зміні.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення
Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення слід змінити.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Змінити мотивувальну частину рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 16 червня 2026 року, виклавши її в редакції цієї постанови.
Змінити резолютивну частину рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 16 червня 2026 року, виклавши її в наступній редакції.
«Позовні вимоги  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, на період навчання доньки, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, починаючи з дня звернення до суду з позовом.
В задоволенні позову в іншій частині – відмовити».
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена судом 15 вересня 2026 року.
Суддя-доповідач: Н.К. Височанська
Судді: М.І. Кулянда
І.Н. Лисак