П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/3447/25

Перша інстанція: суддя Пекний А.С.,
повний текст судового рішення
складено 15.06.2026, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Джабурія О.В.
суддів - Вербицької Н.В.
-  Кравченка К.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_1 (далі – позивач), в інтересах якого діє адвокат Богорел Сергій Володимирович, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області (далі – відповідач, ГУ ДПС в Одеській області), в якому просить: 
- визнати протиправними дії ГУ ДПС в Одеській області щодо надсилання платнику податку - ОСОБА_1 податкової вимоги №0118399-1308-1532 від 26.12.2024 про необхідність сплати податкового боргу у розмірі 3476,84 грн.;
- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №0118399-1308-1532 від 26.12.2024, прийняту ГУ ДПС в Одеській області, щодо необхідності сплати фізичною особою – ОСОБА_1 , податкового боргу у розмірі 3476,84 грн.
Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати по справі, а саме витрати на професійну правничу допомогу та фактичні витрати.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року у справі №420/3447/25 позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. Визнано протиправною та скасовано прийняту Головним управлінням ДПС в Одеській області податкову вимогу №0118399-1308-1532 від 26.12.2024. Визнано протиправними дії Головного управління ДПС в Одеській області щодо надсилання платнику податку – ОСОБА_1 податкової вимоги №0118399-1308-1532 від 26.12.2024.
31.03.2026 (документ сформований в системі “Електронний суд” 28.03.2026) ОСОБА_1 (далі - заявник), в інтересах якого діє адвокат Богорел Сергій Володимирович, звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, у якій просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн.
08.04.2026 до Одеського окружного адміністративного суду від представника Головного управління ДПС в Одеській області надійшла заява, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Зокрема, зазначає, що розмір гонорару адвокату з урахуванням категорії справи та витраченого часу адвокатом повинен відповідати ринковим цінам на адвокатські послуги. У матеріалах справи повинно міститися належне обґрунтування та докази витраченого часу на правову допомогу. Сума судових витрат на правову допомогу є безпідставно завищеною та необґрунтованою.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року відмовлено представнику ОСОБА_1 – адвокату Богорелу Сергію Володимировичу у прийнятті додаткового рішення.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2026 року, а справу №420/3447/25 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Додатковим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2026 року заяву представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з Головного управління ДПС в Одеській області (65044, Одеська обл., місто Одеса, вул.Семінарська, будинок 5, код ЄДРПОУ 44069166) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 (одну тисячу) грн. У стягненні решти судових витрат - відмовлено.
Не погоджуючись з вищевказаним додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить змінити додаткове рішення від 15.06.2026 у судовій справі №420/3447/25, яким стягнути з відповідача – Головного управління ДПС в Одеській області на користь позивача усі понесені ним судові витрати у зв`язку з розглядом судової справи №420/3447/25, а саме – витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 гривень.
Відповідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до вимог ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Разом з тим, відповідно до вимог ч.ч.4, 5 ст.134 КАС України законодавцем запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Крім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (ч.9 ст.139 КАС України).
Відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Таким чином, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Отже, витрати на професійну правничу допомогу є витратами, що пов`язані з розглядом справи і такі підлягають розподілу в залежності від результату розгляду справи по суті. Розмір витрат на правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані відповідні договори про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат, зокрема і на правничу допомогу. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
Враховуючи вищезазначене, у Кодексі адміністративного судочинства України закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).
При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, визначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява №72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява №66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
За таких обставин, витрати на правову допомогу повинні бути фактичними, неминучими, а їх розмір обґрунтованим та мати розумну суму.
Колегія вважає необхідним також акцентувати, що у Рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги.
Зокрема, ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Верховним Судом у своїх постановах від 27.06.2018 р. у справі №826/1216/16, від 17.09.2019 р. у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 р. у справі №726/549/19, неодноразово висловлювалась правова позиція, згідно якої на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. 
Аналіз наведених правових норм свідчить, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, відноситься до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
З аналізу статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, між адвокатом Богорел Сергієм Володимировичем та ОСОБА_1 укладено письмовий договір №000105 строком до 31.12.2025 про надання йому правової допомоги у судах України усіх інстанцій та усіх інших державних органах України та органах місцевого самоврядування та органах досудового слідства.
З матеріалів справи вбачається, що копію договору до суду не надано.
01.02.2025 між адвокатом Богорел С.В. та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №02 до Договору №000105 про надання правової допомоги, згідно якої адвокат прийняв на себе додаткові зобов`язання: підготувати та звернутись до Одеського окружного адміністративного суду адміністративний позов до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними дій Головного управління ДПС в Одеській області щодо надсилання платнику податку – ОСОБА_1 податкової вимоги №0118399-1308-1532 від 26.12.2024 року про необхідність сплати податкового боргу у розмірі 3 476,84 гривень та визнання протиправною і скасування податкової вимоги.
Згідно із пунктом 3 Додаткової угоди №02 вартість послуг адвоката становить 3 000,00 грн., які мають бути сплачені на умовах основного договору.
10.02.2025 позивачем та адвокатом Богорел С.В. складено Акт №02/000105 прийому-передачі виконаних робіт, відповідно до якого адвокатом згідно із Додатковою угодою №02 виконані такі роботи:
- тривалістю 1 година і вартістю 500,00 грн. – 01.02.2025 проведено юридичну консультацію та обрано правову позицію та стратегію правничої допомоги щодо судового оскарження дій Головного управління ДПС в Одеській області щодо надсилання платнику податку податкової вимоги №0118399-1308-1532 від 26. 12.2024 року ОСОБА_1 про необхідність сплати податкового боргу у розмірі 3476,84 гривень;
- тривалістю 4 години і вартістю 2500,00 грн. – 03.02.2025 підготовлено та надіслано до Одеського окружного адміністративного суду адміністративний позов до Головного управління ДПС B Одеській області про визнання протиправними дій Головного управління ДПС в Одеській області щодо надсилання платнику податку ОСОБА_1 податкової вимоги №0118399-1308-1532 від 26 12.2024 року про необхідність сплати податкового боргу у розмірі 3476,84 гривень, визнання протиправною та скасування обумовленої податкової вимоги.
06.03.2025 між адвокатом Богорел С. В. та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду №03 до Договору №000105 про надання правової допомоги, згідно якої адвокат прийняв на себе додаткові зобов`язання підготувати та надіслати до Одеського окружного адміністративного суду відповідь на відзив відповідача на позовну заяву
Згідно із пунктом 3 Додаткової угоди №02 вартість послуг адвоката становить 1000,00 грн., які мають бути сплачені на умовах основного договору.
06.03.2025 позивачем та адвокатом Богорел С.В. складено Акт №03/000105 прийому-передачі виконаних робіт, відповідно до якого адвокатом згідно із Додатковою угодою №03 виконані такі роботи:
- тривалістю 2 години і вартістю 1000,00 грн – 06.03.2025 підготовлено та надіслано до Одеського окружного адміністративного суду у судовій справі №402/3447/25 відповідь на відзив Головного управління ДПС в Одеській області на позовну заяву.
Згідно із платіжною інструкцією № BASS_23195186120 (код документа 4104-6955-6120-6674) від 06.03.2025 ОСОБА_1 сплатив Богорелу С.В. 3992,00 грн за призначенням платежу «витрати на професійну правничу допомогу по судовій справі 420/3447/25».
Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, зокрема, стосовно того, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, складення позовної заяви не вимагає глибокого аналізу судової практики і нормативно-правових актів, а заявлений до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу – 4000,00 грн. перевищує ціну позову (3476,84 грн.) на 523,16 грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Отже, в межах цієї адміністративної справи, враховуючи додані до справи докази понесення позивачем судових витрат, їх співмірність із складністю справи, обсягом наданих до суду та досліджених матеріалів, а також обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд першої інстанції вірно виснував про наявність підстав для часткового задоволення клопотання представника позивача щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн.
Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу у додатковому рішенні.
Таким чином, перевіривши обґрунтованість заявлених представником ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням положень наведених норм, усталеної судової практики та фактичних обставин справи, керуючись критеріями обґрунтованості, пропорційності до предмета спору й розумності розміру витрат, а також врахувавши принципи співмірності та розумності судових витрат, фактичний обсяг та якість виконаної адвокатом роботи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлений розмір витрат є розумно обґрунтованим та підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2026 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач | | О.В. Джабурія
Судді | | Н.В. Вербицька   К.В. Кравченко