Справа №442/6235/26 
Провадження №2/442/2554/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі - головуючої судді - Курус Р.І., розглянувши в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в :
Позивач 11.08.2026 через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг партнерс» суму заборгованості за кредитним договором №4506519 в розмірі 12094,80 грн. та понесені судові витрати, які складаються з 2662,40 грн. судового збору та 9000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу.
В обґрунтування позову посилається на те, що 19.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №4506519, згідно з якого відповідач отримала кредит в розмірі 20000,00 грн. із зобов`язання повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений договором термін.
26.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено договір відступлення права вимоги №26-07/2024, згідно з якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «Факторинг партнерс» за плату права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №4506519 укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, заборгованість ОСОБА_1 станом на день звернення до суду становить 12094,80 грн., з яких заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 8000 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 3144,80 грн., заборгованість за комісією –950 грн.
На підставі вищевикладеного, позивач, як новий кредитор, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 12094,80 грн. та понесені судові витрати.
12.08.2026 суддею отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача.
Ухвалою від 12.08.2026 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін на 14.09.2026. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, /а.с.61/.
Дана ухвала направлялась сторонам по справі. Позивачем отримана в підсистемі «Електронний суд»,/а.с.63-64/. Відповідачу поштова кореспонденція була направлена за встановленим місцем проживання. Крім цього, відповідача було повідомлено про дату, час, місце та порядок розгляду зазначеної справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади за посиланням https://dgm.lv.court.gov.ua/sud1306/gromadyanam/vyklyky/, /а.с.65-66/.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Відповідачем ані клопотання про розгляд справи за участю сторін, ані відзиву на позовну заяву суду не надано.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Між сторонами виникли правовідносини щодо належного виконання умов укладених кредитних договорів.
Судом встановлено, що 19.10.2021 ОСОБА_1 за допомогою сайту кредитодавця (miloan.ua) подана анкету заяву на отримання кредиту №4506519, у якій вказала свої особисті дані, зокрема, паспортні дані, адресу реєстрації місця проживання та фінансовий номер телефону,/а.с.39/.
На підставі анкети-заяви 19.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №4506519, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надав відповідачу кредит в сумі в сумі 20000,00 грн. строком на 15 днів з 19.10.2021, дата повернення кредиту 03.11.2021,/а.с.21-25/.
Пунктом 1.5.1.  передбачено сплату комісії за надання кредиту: 2200 грн., яка нараховується за ставкою 11.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.
Згідно п. 1.5.2. проценти за користування кредитом 3750,00, які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Як передбачено п.2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.
Відповідно до квитанції від 19.10.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» здійснило платіжну операцію щодо перерахунку кредитних коштів від ТОВ «Мілоан» до на платіжну картку ( НОМЕР_1 ) у розмірі 20000,00 грн.,/а.с.45/.
26.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг партнерс» був укладений договір факторингу №26-07/2024 відповідно до якого ТОВ «Факторинг партнерс» набуло статусу Нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №4506519 від 19.10.2021,/а.с.8-15/.
Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників від 26.07.2024 за Договором факторингу №26-07/2024 ТОВ «Факторинг партнерс» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором №4506519 від 19.10.2021 у сумі 12094,80 грн.,/а.с.19/.
Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Положенням ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст.610 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Згідно з правовою позицією ВС в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, - боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, ТОВ «Факторинг Партнерс» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору №4506519 від 19.10.2021.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №4506519 від 19.10.2021 станом на 04.03.2022 заборгованість відповідача перед позивачем становить 12094,80 грн., з яких 8000 грн. – заборгованість за кредитом, 3144,80 грн. – сума заборгованості за нарахованими процентами, 950 грн. - сума заборгованості за комісіями. Проценти нараховані за період 19.10.2021 по 04.03.2022/а.с.42-43/.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження №14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну сплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України
Оскільки кредитним договором №4506519 від 19.10.2021 визначено, що кредит надається позичальнику строком на 15 днів від дати отримання кредиту 19.10.2021 до 03.11.2021, а тому кредитодавець мав право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами лише до 03.11.2021 включно, процентна ставка за якою нараховуються проценти за користування кредитними коштами 1,25% за день користування кредитом. Позивачем не надано суду жодних доказів продовження строку кредитного договору.
Згідно графіку розрахунків (додаток №1 до кредитного договору №4506519 від 19.10.2021), станом на 03.11.2021 (останню дату строку кредитування) загальна сума кредиту становить 25950,00 грн., з яких 20000 грн. – кредит, 2200 грн. – комісія за надання кредиту, 3750 грн. – проценти.
Таким чином, як встановлено вище, за користування коштами за кредитним договором №4506519 від 19.10.2021 у позичальника виник обов`язок зі заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 3750,00 грн., що визначено умовами договору та вказано у вищезгаданому графіку розрахунків за кредитним договором.
Однак, у порушення умов договору первісним кредитодавцем проценти нараховувались поза межами строку кредитування.
Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором №4506519 від 19.10.2021 відповідачем було здійснено оплату в рахунок погашення заборгованості в загальному розмірі 26575,00 грн., яку позивачем було розподілено в рахунок погашення комісії за надання кредиту у розмірі 1250,00 грн., тіла кредиту у розмірі 12000,00 грн., відсотків за користування кредитом у розмірі 12725,00 грн. та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 600,00 грн.
За таких обставин, зважаючи на те, що первісним кредитодавцем проценти за користування кредитними коштами нараховувалися поза межами визначеного договором строку кредитування, а здійснені відповідачем платежі розподілено позивачем, у тому числі, на погашення процентів, нарахованих після закінчення строку кредитування та інших платежів, суд доходить висновку, що визначені у розрахунку заборгованості суми заборгованості за кредитом, нарахованими процентами, комісіями та тілом кредиту підлягають перерахунку.
Оскільки відповідачем здійснювалося погашення процентів за користування кредитом у сумі 12725,00 грн., однак, як встановлено вище, обов`язок відповідача зі сплати процентів за користування кредитом становив 3750,00 грн., суд доходить висновку, що заборгованість за процентами відповідачем погашена в повному обсязі, а надмірно сплачена сума у розмірі 8975,00 грн. (12725,00 грн. – 3750,00 грн.=8975,00 грн.) підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту.
Щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісіями, суд зазначає наступне.
Законом України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня2017року у справі №6-2071цс16.
У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.09.2024 у справі №479/191/17.
Виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що положення договору №4506519 від 19.10.2021 про сплату комісії за видачу кредиту та комісії за обслуговування кредитом є нікчемними, суперечать положенням статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору.
З огляду на нікчемність положень кредитного договору №4506519 від 19.10.2021 про сплату комісії за видачу кредиту та комісії за обслуговування (управління) кредитом, такі платежі не можуть вважатися належним виконанням грошових зобов`язань у частині сплати комісії, оскільки відповідний обов`язок у відповідача не виник. Відтак суми платежів, які були зараховані на погашення комісії – 1250,00 грн. та комісії за обслуговування (управління) кредитом – 600,00 грн., а в загальному розмірі 1850,00 грн., підлягають перерахунку та зарахуванню в рахунок погашення тіла кредиту.
Позивач ставить вимогу щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 12094,80 грн., з яких 8000 грн. – заборгованість за кредитом, 3144,80 грн. – сума заборгованості за нарахованими процентами, 950 грн. - сума заборгованості за комісіями.
Разом з тим, як встановлено судом, відповідно до умов кредитного договору розмір наданого відповідачу кредиту становив 20000,00 грн., а обов`язок відповідача зі сплати процентів за користування кредитними коштами становив 3750,00 грн. При цьому відповідачем на погашення заборгованості за кредитним договором фактично сплачено 26575,00 грн. 
Таким чином, з урахуванням проведеного перерахунку в рахунок погашення тіла кредиту підлягає зарахуванню 22825,00 грн. (12000,00 грн. + 8975,00 грн. + 1850,00 грн.), при тому, що загальний розмір наданого відповідачу кредиту становив 20000,00 грн.
Отже, за рахунок здійснених відповідачем платежів заборгованість за тілом кредиту погашена в повному обсязі, а сума у розмірі 2825,00 грн. (22825,00 грн. – 20000,00 грн.) перевищує розмір основного зобов`язання за кредитним договором.
Відтак, станом на визначену позивачем дату заборгованість відповідача за тілом кредиту, процентами та комісіями відсутня. При цьому, здійснені відповідачем платежі не лише повністю погасили суму кредиту та належні до сплати проценти, а й перевищили розмір основного зобов`язання на 2825,00 грн.
За таких обставин, заявлена позивачем до стягнення заборгованість у розмірі 12094,80 грн. є необґрунтованою, оскільки визначена без урахування належного розподілу здійснених відповідачем платежів, процентів, які могли бути нараховані лише в межах строку кредитування, та нікчемності положень договору щодо сплати комісій. 
Отже, станом на час розгляду справи, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином виконала, в результаті чого у неї відсутня заборгованість за кредитним договором №4506519 від 19.10.2021.
Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.
Суд наголошує, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 462/2056/20, засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.
Вимогами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.
Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що заявлені позивачем позовні вимоги необґрунтовані та недоведені належними та допустимими доказами, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Щодо стягнення з відповідача судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як встановлено з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1564,40 грн. та понесено витрати, пов`язані з проведенням експертного транспортного-товарознавчого дослідження у розмірі 1832,04 грн.
На підтвердження понесення судових витрат, позивачем подано договір 02.07.2024 року між адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», в особі керуючої Бурдюг Т.В. та ТОВ «Факторинг партнерс», в особі директора Сердійчук Я.Я., укладено Договір про надання правничої допомоги №02-07/2024, заявку на надання юридичної допомоги №1699 від 01.06.2026 адвокатське об`єднанням «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Факторинг партнерс» погодили надання юридичних послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором №4506519, сума наданих послуг 9000 грн., детальний «Прайс-лист» АО «Лігал Ассістанс» затверджений Рішенням Загальних зборів №01-12/2025 від 01.12.2025,/а.с.30-37/.
Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 264-265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд 
у х в а л и в:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 14 вересня 2026 року.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторинг партнерс»,ЄДРПОУ: 42640371, вул. Ґедройця Єжи, 6, офіс 521, м. Київ, 03150.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання – АДРЕСА_1 .
Суддя Курус Р.І.