ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/7207/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року (суддя Р.В. Сацький) у справі № 280/7207/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 у виданні за період 01 січня 2025 по теперішній час бойових розпоряджень та поданих рапортів про виплату додаткової винагороди без урахування посад у складі командування та штабу військової частини НОМЕР_2 ешелону оборони з розрахунку 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за період з 01 січня 2025 по теперішній час з розрахунку 30 000 (тридцять тисяч) грн;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату, з урахуванням раніше виплачених сум, позивачу додаткової винагороди за період 01 січня 2025 по теперішній час з розрахунку 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн з розрахунку на місяць пропорційно часу участі в діях та заходах;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснювати нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди з розрахунку 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн з розрахунку на місяць пропорційно часу участі в діях та заходах на час перебування в посаді, що входить до штабу військової частини НОМЕР_1 . 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що бездіяльність відповідача стосовно нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди згідно постанови КМУ №168 в належному розмірі є протиправною та порушує право позивача на належне грошове забезпечення.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Судом першої інстанції зазначено, що відповідач визнає, що посада позивача відноситься до управління військової частини.
Суд першої інстанції зауважив, юридична ситуація позивача вирішується в залежності від того чи виконувані ним бойові (спеціальні) завдання стосувалися управління підрозділами, що ведуть бойові дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових завдань першого ешелону оборони або наступу.
Суд першої інстанції вказав, що до суду не надано доказів того, що позивач у спірний період здійснював управління підрозділами, що ведуть бойові дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових завдань першого ешелону оборони або наступу.
Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що суд першої інстанції хибно не врахував виконання позивачем у період воєнного стану бойових (спеціальних) завдань у складі штабу військової частини, який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення та відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною першого ешелону оборони або наступу до батальйону включно. Наполягає, що він належить до складу штабу та виконує у його складі бойові завдання відповідно до бойових розпоряджень, що є підставо для виплати позивачу винагороди згідно постанови КМУ №168 - 50000 грн. з розрахунку на місяць пропорційно часу участі в діях та заходах.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач з 12.09.2023 по теперішній час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12.09.2023 № 255 старшого солдата позивача, старшого розвідника відділення збору та обробки даних розвідки взводу управління розвідувальної роти, призначено на посаду діловода стройової частини відділення персоналу штабу з 12.09.2023.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.07.2025 № 213 старшого солдата позивача, діловода стройової частини відділення персоналу штабу увільнено від займаної посади та призначено на посаду відповідального виконавця стройової частини відділення персоналу штабу.
Вважаючи, що, починаючи з 01.01.2025, має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у розмірі 50000,00 грн. з розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до положень статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260) затверджено наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260.
Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану визначено розділом XXXIV Порядку №260.
Відповідно до абз. 14 п.2 розділу XXXIV Порядку №260 на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується у розмірі 50 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно, а також у складі командування та штабу військової частини (зведеного підрозділу) (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах).
Відповідно до п.4 розділу XXXIV Порядку №260 підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (далі - бойові дії або заходи), у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);
рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Відповідно до п.9 розділу XXXIV Порядку №260 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини.
Скаржник наполягає, що у період з січня 2025 року по листопад 2025 року він має право на виплату винагороди згідно постанови КМУ №168 у розмірі 50000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в діях та заходах.
Проте, як правильно дослідив суд першої інстанції, матеріалами справи не підтверджено, зокрема визначеними у п.4 розділу XXXIV Порядку №260 документами, що позивач з січня 2025 року по листопад 2025 року виконував бойові (спеціальні) завдання, що дають право на винагороду 50 000 гривень відповідно до абз. 14 п.2 розділу XXXIV Порядку №260.
Колегія суддів з`ясувала, що відповідно до наказів командира ВЧ НОМЕР_1 від 05.02.2025 за № 323, від 05.03.2025 за № 598, від 05.04.2025 за № 1001, від 05.05.2025 за № 1314, від 05.06.2025 за № 1615, від 05.07.2025 за № 1905, від 05.08.2025 за № 2174, від 05.09.2025 за №2451, від 05.10.2025 за №2822, від 05.11.2025 за №3223, від 05.12.2025 за №3468, на підставі рапортів вх. № 1787 від 06.02.2025, вх. № 3342 від 05.03.2025, вх. № 5163 від 05.04.2025, вх. № 7281 від 08.05.2025, вх. № 8843 від 06.06.2025, вх. № 10610 від 06.07.2025, вх. 12602 від 08.08.2025, вх. №14275 від 06.09.2025, вх. №17079 від 04.10.2025, вх. №19410 від 03.11.2025, вх. №21811 від 04.12.2025 позивачу у період з січня 2025 року по листопад 2025 року нараховувалась та виплачувалась додаткова винагорода, яка передбачена Постановою № 168, у розмірі 30000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань.
Апеляційний суд зауважує, що вищезгадані рапорти в силу положень п.4 розділу XXXIV Порядку №260 є належними доказами виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань, водночас вони підтверджують виконання позивачем саме завдань, які є підставою для виплати винагороди у розмірі 30 000 гривень згідно абз. 16 п.2 розділу XXXIV Порядку №260.
Таким чином, наявні у справі документи, що визначені п.4 розділу XXXIV Порядку №260, дають підстави для висновку про участь позивача у виконанні бойових (спеціальних) завдань з січня 2025 року по листопад 2025 року, що передбачають право позивача на винагороду у розмірі 30 000 гривень відповідно до абз. 16 п.2 розділу XXXIV Порядку №260, а виконання позивачем цих завдань спростовує його доводи, що він з січня 2025 року по листопад 2025 року виконував бойові (спеціальні) завдання, що передбачають право на винагороду 50 000 гривень відповідно до абз. 14 п.2 розділу XXXIV Порядку №260.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 31 березня 2026 року у справі № 280/7207/25 –без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 06.07.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров