ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2026 | м. Дніпро | Справа № 904/3099/26

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г. за участю секретаря судового засідання Алманової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи
за позовом Нікопольської міської ради, м. Нікополь, Дніпропетровська область 
до Фізичної особи-підприємця Гуржія Анатолія Анатолійовича, м. Нікополь, Дніпропетровська область 
про стягнення безпідставно збережених коштів 

Представники:
Від позивача: В`юнченко О.А., самопредставництво;
Від відповідача: Шашликов Д.Г., ордер серія АЕ № 1516454 від 17.06.2026

РУХ СПРАВИ В СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
Нікопольська міська рада звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Гуржія Анатолія Анатолійовича про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 484 742, 83 грн. за період з 01.04.2022 по 31.05.2026.
Ухвалою від 01.06.2026 позовну заяву залишено без руху.
03.06.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою від 04.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 29.06.2026.
17.06.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 
23.06.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив.
29.06.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.
В судовому засіданні від 29.06.2026 позивач проти закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився. В судовому засіданні закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 27.07.2026.
В судове засідання 27.07.2026 з`явились позивач та відповідач. Оголошено перерву в судовому засіданні до 10.08.2026.
29.07.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про долучення документів.
10.08.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшла заява про відкладення судового засідання.
В судове засідання 10.08.2026 з`явився представник позивача та досліджено докази по справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився. 
Ухвалою від 10.08.2026 відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 17.08.2026.
17.08.2026 в судовому засіданні продовжено розгляд справи по суті.
Сторони підтримали свою правову позицію 
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі. 
При цьому, з приводу долучення до матеріалів справи заяв по суті справи та доказів з порушенням строків, визначених нормами Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає таке.
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини" зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку, звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").
У пункті 1 статті 6 Конвенції закріплене право на суд разом з правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини від 21.02.1975 у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства", заява № 4451/70, пункт 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутності цих прав (див. mutatis mutandis рішення Європейського Суду з прав людини від 17.01.2012 у справі "Станєв проти Болгарії", заява № 36760/06, пункт 230).
Відповідно до рекомендацій Ради суддів України щодо роботи суддів в умовах воєнного стану від 02.03.2022 суддям необхідно виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків та по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.
На переконання суду, в умовах введення в Україні воєнного стану слід уникати надмірного формалізму та з розумінням ставитись до пропуску процесуальних строків учасниками справи для забезпечення їх права на доступ до правосуддя, оскільки протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України, суворе застосування судами процесуальних строків може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статті 6 зазначеної Конвенції, на що також звертає увагу Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі № 500/1912/22.
Судом також враховано, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У даному випадку, суд керується завданням господарського судочинства, яким є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Під час розгляду справи суд зобов`язаний забезпечити повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи, оскільки обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
В аспекті зазначеного господарський суд вважає за доцільне звернутись також до практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, пункт 29, 26.07.2007; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, пункт 33, 08.12.2016). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/10965/17, 03.12.2018 у справі № 904/5995/16 та ухвалі Верховного Суду від 06.03.2020 у справі № 911/1974/18.
Таким чином, під час прийняття рішення у даній справі судом було враховано та надано оцінку всім наявним в матеріалах справи на час прийняття рішення у справі доказам та поясненням.
17.08.2026 в судовому засіданні, в порядку ст. 240 ГПК України, оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.
Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін, встановив наступне.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем як власником нерухомості не оформлено відповідні речові права на земельну ділянку на вул. Соборній, 2в/1 у м. Нікополі, чим порушено законні права Нікопольської міської ради як власника земель комунальної власності міста, зокрема в частині отримання доходу у вигляді орендної плати.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.
У відзиві на позов відповідач вказує, що є власником частини майстерні хімчистки спецодягу (інв. №133493), загальною площею 168,7 кв.м. на вул. Соборній, 2в/1 у м. Нікополі, частка власності: 1/1, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно. серія та номер: 44194109, яке видано: 21:09.2015 Реєстраційною службою Нікопольського міськрайонного управління юстиції, дата державної реєстрації: 11.09.2015, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Згідно поділу нерухомого майна, яке розташовано на вул. Альпова, 2 у м. Нікополь. відповідно до Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 01.07.2015 № 1229, виготовленого КП «НМБТІ», нерухомості, що перебуває у власності Гуржія А.А. присвоєно адресу: АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 12.08.2015 № 565.
Відповідач підтвердив, що речове право (власності, оренди) на земельну ділянку загальною площею 168,7 кв.м., яка зайнята об`єктом нерухомого майна, що знаходиться у власності Гуржія А.А. ним не оформлені.
При цьому, земельна ділянка з кадастровим номером: 1211600000:03:043:0030 (на території якої розташована вище зазначена нерухомість), розташована на вул. Альпова. у м. Нікополь, має площу земельної ділянки: 1777 м2, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, цільове призначення земельної ділянки: 1.11.3. що згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок (Додаток 59 до Постанови КМУ № 1051 від 17.10.2012) відповідає коду: 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
Відповідач вказує, що рішенням Нікопольської міської ради від 30.07.2021 № 31-10/VIII ФОП Гуржію А.А. надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок за фактичним розміщенням частини майстерні хімчистки спецодягу (інв. № 133493) на АДРЕСА_1 (поділ земельної ділянки площею 0,1777 га (кадастровий номер 1211600000:03:043:0030) на земельні ділянки № 1 намічуваною площею 0,0547 га та № 2 намічуваною площею 0.1230 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код цільового призначення земельної ділянки згідно КВЦПЗ - 03.07)).
Відповідач зазначає, що при зверненні до Нікопольської міської ради із заявою про поділ земельної ділянки площею 0,1777 га (кадастровий номер 1211600000:03:043:0030) на земельні ділянки № 1 намічуваною площею 0,0547 га та № 2 намічуваною площею0.1230 га, Позивач мав наміри про розширення своєї підприємницької діяльності та реконструкції своєї частини житлової будівлі (її розширення). Фактично відповідач як на час звернення до міської ради, так і на цей час використовує земельну ділянку тільки під об`єктом нерухомого майна, що знаходиться у власності Гуржія А.А. - загальною площею 168,7 кв.м.
В 2021 році відповідач звернувся до філії підприємства Центр ДЗК для розробки землевпорядної документації, але до кінця 2021 року нею відповідна робота розпочата не була.
Також відповідач зазначає,що 11 лютого 2022 року позивач уклав договір №2502020 з ФОП Копилова Т.С. на виконання землевпорядних робіт. До цього часу роботи не закінченні з об`єктивних причин. Так, Державний земельний кадастр (ДЗК) та Державний реєстр речових прав були закриті з 24 лютого 2022 року у зв`язку з початком повномасштабної війни. Повноцінне відновлення роботи реєстру для користувачів відбулося 19 травня 2022 року, хоча з міркувань безпеки Публічна кадастрова карта залишалася закритою. 
Відповідач вказує, що, починаючи з 21.07.2022 року і до 31.05.2023 року на території Нікопольської міської територіальної громади (Дніпропетровської області), а саме м. Нікополя, ведуться активні бойові дії. Починаючи з 31.05.2023 року Нікопольська міська територіальна громада (Дніпропетровської області), включаючи м. Нікополь, віднесений до територія активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси (дані підтверджуються наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 року, яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (далі – наказ №376).
Відповідач стверджує, що тільки після цих змін до законодавства стало можливим здійснення землевпорядних робіт на території міста Нікополя. Але у цей період обстановка у місті у зв`язку із збройної агресією рф значно погіршилися, що в свою чергу не сприяло закінченню відповідних землевпорядних робіт. Крім того, користувачі земельних ділянок, що межують із земельною ділянкою, яку відповідач мав намір в перспективі оформити в оренду не знаходяться за своїм зареєстрованим місцем проживання, що унеможливлює погодження з ними меж.
При цьому, як зазначено і самим Позивачем у позовній заяві, Відповідачу було надано тільки дозвіл на розробку землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки за адресою: м. Нікополь, вул. Соборна, 2-в/1, площею 0,0547 га, та № 2 намічуваною площею 0.1230 га за рахунок сформованої земельної ділянки площею 0,1777 га., кадастровий номер 1211600000:03:043:0030, але фактично відповідач використовує земельну ділянку під об`єктом нерухомого майна, що знаходиться у його власності загальною площею 168,7 кв.м.
Відповідач зазначив, що земельна ділянка площею 0,0547 га по вул. Соборна, 2в/1 у м. Нікополі, про яку зазначає Позивач, не має ні визначених меж, ні кадастрового номера, інформація про неї не занесена до Державного земельного кадастру, а отже ця земельна ділянка не може вважатися сформованим об`єктом цивільних прав, у розумінні положень статті 79-1 Земельного кодексу України, що виключає можливість обчислення суми безпідставно збережених коштів у виді орендної плати за землю.
При цьому, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що оскільки договір оренди земельної ділянки площею 0,0547 га на вул. Соборній, 28/1 у м. Нікополі, цільове призначення земельної ділянки 03.07 не укладався та плата за земельну ділянку не надходила, тому вважає за необхідне визначити Гуржію А.А. розмір безпідставно збережених коштів за земельну ділянку за період з 01.04.2022 по 31.05.2025. у вигляді неотриманої орендної плати.
Крім того, відповідач зазначає, що адресу АДРЕСА_1 присвоєно частині житлової будівлі, що належить на праві власності позивачу, загальною площею 168,7 га, на підставі рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 12.08.2015 №565 «Про присвоєння адресу об`єкту нерухомого майна в м. Нікополі». Таким чином, на думку відповідача, відомості про те, що несформована земельна ділянка площею 0,0547 га знаходиться за адресом по вул. Соборна, 2в/1 у м. Нікополі не відповідає фактичним обставинам.
З огляду на те, що кадастровий номер має сформована земельна ділянка площею 1 777,00 кв.м., якою користуються не тільки відповідач, а інші особи, не зазначені Позивачем, земельна ділянка орієнтовною площею 547 кв.м. не є такою, що сформована у відповідності до вимог закону, не має кадастрового номера та крім того, Позивач не користується земельною ділянкою, зазначеної площі, Відповідач вважає, що нарахування збитків у вигляді неодержаних доходів у вигляді недоотриманої орендної плати за земельну ділянку орієнтовною площею 547 кв.м. та покладення обов`язку її компенсації на відповідача є не можливим, при цьому врахуванню підлягає, що об`єкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці,з кадастровим номером: 1211600000:03:043:0030, площею 1 777,00 кв.м. знаходяться у власності декількох осіб/спільній власності, що унеможливлює покладення обов`язку з відшкодування збитків лише на Гуржія А.А.
Відповідач, посилаючись на підпункт 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України зазначає, що з 21.07.2022 року по сьогоднішній день на території м. Нікополя плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) не нараховується та не сплачується, що унеможливлює отримання відшкодування збитків у вигляді неодержаних доходів у вигляді орендної плати.
З огляду на вказане, стягнення за період з 21.07.2022 року до 31.03.2025 року, та в подальшому до сьогоднішнього дня, збитків у вигляді неодержаних доходів у вигляді орендної плати є незаконним.
Таким чином, відповідач за користування землею за період з 01.04.2022 по 31.05.2025, та по цей час на підставі вказаної пільги не мав сплачувати кошти за користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт нерухомості, що належить йому на праві власності.
Також відповідач стверджує, що в матеріалах справи відсутня належна технічна документація та нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка є предметом позову. Позивачем не надано технічну документацію щодо земельної ділянки площею 0,0547 га, ( АДРЕСА_1 ), яка стала передумовою для встановлення розміру збитків, спричинених Нікопольській міській раді діями ОСОБА_1 , а саме, однак не виключно: витяг з НГО який застосовано, як складову для нарахувань збитків за період з 01.04.2022 до 31.12.2022; витяг з НГО який застосовано, як складову для нарахувань збитків за період з 01.01.2023 до 31.12.2023; витяг з НГО який застосовано, як складову для нарахувань збитків за період з 01.01.2024 до 31.12.2024; витяг з НГО який застосовано, як складову для нарахувань збитків за період з 01.01.2025.
Відповідач зазначає, що з акту комісії від 03.04.2025 року з визначення та відшкодування збитків у вигляді неодержаних доходів, завданих Нікопольській міській раді, як власнику землі, ОСОБА_1 за земельну ділянку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що за період з 01.01.2023 року по 31.12.2023 року нормативна грошова оцінка земельної ділянки на вул. Соборній, 2-в/1 у м. Нікополі визначається відповідно до технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Нікополя Нікопольського району Дніпропетровської області, розробленої на підставі рішення Нікопольської міської ради № 89-13/VIII від 29.10.2021 року «Про надання дозволу виконавчому комітету Нікопольської міської ради на розробку технічної документації із нормативної грошової оцінки земель міста Нікополя Дніпропетровської області» - згідно з договором від 15.02.2022 № 16, укладеним між виконавчим комітетом Нікопольської міської ради та ТОВ «Центр землеустрою та технічної документації», затвердженої та введеної в дію з 01.01.2023 року рішенням Нікопольської міської ради від 17.06.2022 № 11-22/VIII.
Одночасно за період з 01.01.2024 по 31.12.2024 та з 01.01.2025 по 31.03.2025 року, розмір збитків розраховувався у відповідності до нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки за 2023 та 2024 роки відповідно.
Відповідач вважає, що розмір збитків, визначених виконавчим комітетом Нікопольської міської ради за період з 01.04.2022 по 31.12.2022, розраховувався як 3% від нормативної грошової оцінки землі, відповідно до підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, а у інші періоди - відповідно до технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Нікополя Нікопольського району Дніпропетровської області, розробленої на підставі рішення Нікопольської міської ради № 89-13/VIII від 29.10.2021 року «Про надання дозволу виконавчому комітету Нікопольської міської ради на розробку технічної документації із нормативної грошової оцінки земель міста Нікополя Дніпропетровської області», із відповідним застосуванням коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки за 2023 та 2024 роки відповідно.
Відповідач повідомив, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 по справі №160/7600/20, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021, рішення Нікопольської міської ради від 31.01.2014 №125-41/VI «Про затвердження містобудівної документації м. Нікополя», яким була затверджена містобудівна документація «Проект внесення змін до генерального плану міста Нікополь Дніпропетровської області» з розрахунковим періодом до 2036 року, заходи з реалізації генерального плану з внесеними змінами та зміни меж міста та містобудівну документацію «Історико-архітектурний опорний план, межі і режими використання зон охорони пам`яток та історичних ареалів м. Нікополь Дніпропетровської області». було визнано протиправним та не чинним.
Постановою Верховного Суду від 24 січня 2023 року по справі №160/7600/20 касаційну скаргу Нікопольської міської ради задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18.05.2021 - змінено, виключивши з їх мотивувальної частини висновки про порушення Нікопольською міською радою норм частини сьомої статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». В решті оскаржувані судові рішення залишено без змін.
Містобудівна документація «План зонування території м. Нікополь Дніпропетровської області», яка затверджена рішенням Нікопольської міської ради від 30.01.2015 №14-57/VI, розроблена в складі генерального плану міста Нікополь Дніпропетровської області, який був затверджений рішенням Нікопольської міської ради від 31.01.2014 №125-41/VI.
Таким чином відповідача вважає, що, оскільки генеральний план міста Нікополя, а саме рішення Нікопольської міської ради №125-41/VI від 31.01.2014 «Про затвердження містобудівної документації м. Нікополя» було визнане протиправним та нечинним, то його обов`язкова складова – а саме зонування території цього населеного пункту, також є протиправною та нечинною.
Крім того, відповідач вважає, що розмір безпідставно збережених коштів за період з 01.04.2025 року по 31.05.2026 встановлений не у спосіб, встановлений законом, у зв`язку з чим заявлений до стягнення представником позивача в перевищення своїх повноважень та безумовно підлягає відмові у задоволенні його стягнення.

ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ.
Позивач зазначив, що земельна ділянка з кадастровим номером 1211600000:03:043:0030 є сформованою об`єктом цивільних прав з моменту присвоєння їй кадастрового номера та внесення відомостей до Державного земельного кадастру (ч. 9 ст. 79-1 ЗК України), Відповідач є власником об`єкта нерухомості, розташованого на цій ділянці, і здійснює фактичне користування її частиною, згідно зі ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, власник об`єкта нерухомого майна набуває право користування земельною ділянкою (її частиною), на якій розташований об`єкт.
Також позивач вказує, що пільга п.п. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України застосовується лише до земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні (в тому числі на умовах оренди) фізичних та юридичних осіб.
Особа, яка використовує комунальну землю без договору оренди та без державної реєстрації речового права, не набуває статусу «користувача» у розумінні цієї норми.
Таким чином, Позивач стверджує, що оскільки Відповідач не має правових підстав для володіння чи користування спірною земельною ділянкою, що розташована на територіях активних бойових дій (не укладено відповідний договір оренди земельної ділянки , ділянка не надана у власність ти у постійне користування), то він повинен сплачувати плату за користування цією земельною ділянкою на користь її власника – Нікопольської міської ради, не зважаючи на ту обставину, що ця земельна ділянка знаходиться в зоні активних бойових дій (що визначено Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.25 р. № 376 «Про затвердження Переліку територій , на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією».
Також Позивач наполягає, що нормативна грошова оцінка проведена на підставі чинної технічної документації, затвердженої рішенням Нікопольської міської ради від 17.06.2022 № 11-22/VIII, введеної в дію з 01.01.2023. Скасування генерального плану 2014 року не тягне автоматичного скасування затвердженої технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Розрахунок позивача ґрунтується на офіційних коефіцієнтах індексації, опублікованих Держгеокадастром, та ставці 12%, затвердженій рішенням міської ради від 26.05.2022 № 13-21/VIII.
Позивач вказує, що посилання на воєнний стан та об`єктивні труднощі не звільняють відповідача від обов`язку сплачувати плату за фактичне комерційне використання комунальної землі. Доводи про «принцип єдності долі» лише підтверджують позицію позивача: власник будівлі зобов`язаний оформити права на землю та компенсувати її використання. Відсутність оформленого договору оренди не є підставою для безоплатного користування землею комунальної власності.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ НА ВІДПОВІДЬ НА ВІДЗИВ.
Відповідач наполягає, що земельна ділянка орієнтовною площею 547 кв.м., яка є предметом цієї справи, не є такою, що сформована у відповідності до вимог закону, не має кадастрового номера та крім того, Позивач не користується земельною ділянкою, зазначеної площі, доказів іншого позивачем не надано.
Враховуючи вищенаведене, відповідач вважає, що нарахування збитків у вигляді неодержаних доходів у вигляді недоотриманої орендної плати за земельну ділянку орієнтовною площею 547 кв.м. та покладення обов`язку її компенсації на відповідача є не можливим.
Відповідач вказує, що відповідно до витягу з ДЗК про земельну ділянку з кадастровим номером 1211600000:03:043:0030, вона має місце розташування (адміністративно-територіальна одиниця) Дніпропетровська область, м. Нікополь, вулиця Альпова, 2, площа земельної ділянки, гектарів 0.1777, тобто вона не є тотожною до земельної ділянки площею 0,0547 га на вул. Соборній, 28/1 у м. Нікополі, яка є предметом цього спору та є не сформованою відповідно до земельного законодавства України.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Предметом доказування у даній справі є наявність підстав для стягнення з відповідача, як власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, на якій об`єкт розміщено.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.
Як убачається з матеріалів справи, власником частини майстерні хімчистки спецодягу (інв.№133493), загальною площею 168,7 кв.м. на АДРЕСА_1 є Гуржій Анатолій Анатолійович (РНОКПП: НОМЕР_1 ) (відповідач), частка власності: 1/1, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер: 44194109, яке видано: 21.09.2015
Реєстраційною службою Нікопольського міськрайонного управління юстиції, дата державної реєстрації: 11.09.2015, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктівнерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки:411050482, дата формування: 03.02.2025, реєстраційний номер об`єкта нерухомогомайна: 729771312116, номер відомостей про речове право: 11255964, дата державної реєстрації: 11.09.2015.
Згідно поділу нерухомого майна, яке розташовано на АДРЕСА_2 , відповідно до Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 01.07.2015 № 1229, виготовленого КП «НМБТІ», нерухомості, що перебуває у власності Гуржія А.А. присвоєно адресу: АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 12.08.2015 № 565.
Земельна ділянка з кадастровим номером: 1211600000:03:043:0030 (на території якої розташована вище зазначена нерухомість), розташована на АДРЕСА_2 , площа земельної ділянки: 1 777 м2, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, цільове призначення земельної ділянки: 1.11.3, що згідно з Класифікатором видів цільового призначення земельних ділянок (Додаток 59 до Постанови КМУ № 1051 від 17.10.2012) відповідає коду: 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.
Рішенням Нікопольської міської ради від 30.07.2021 № 31-10/VIІІ ФОП Гуржію А.А. надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок за фактичним розміщенням частини майстерні хімчистки спецодягу (інв. № 133493) на АДРЕСА_1 (поділ земельної ділянки площею 0,1777 га (кадастровий номер 1211600000:03:043:0030) на земельні ділянки № 1 – намічуваною площею 0,0547 га; № 2 - намічуваною площею 0,1230 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код цільового призначення земельної ділянки згідно КВЦПЗ – 03.07)).
Листом виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 08.10.2024 №2258/24 Гуржію А.А. повідомлялось про необхідність вжиття заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку за фактичним розміщенням нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач вказує, що правовстановлюючі документи у Гуржія А.А. на земельну ділянку на АДРЕСА_1 відсутні.
Згідно інформації ГУ ДПС у Дніпропетровській області, що надійшла листом № 58737/5/04-36-24-17-18 від 26.12.2024 сплата земельного податку/орендної плати за земельну ділянку на АДРЕСА_1 за період з 01.11.2021 по 31.12.2024 відсутня.
Позивач зазначає, що, оскільки договір оренди земельної ділянки площею 0,0547 га на АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки – 03.07 не укладався та плата за земельну ділянку не надходила, тому відповідачу визначено розмір безпідставно збережених коштів за земельну ділянку за період з 01.04.2022 по 31.05.2025.
Розмір збитків, які завдані землекористувачем власнику землі, розраховується:
- за період з 01.04.2022 по 31.12.2022, як 3% від нормативної грошової оцінки землі, відповідно до підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України, де зазначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування – не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;
- за період з 01.01.2023 по 31.05.2026, як 12% від нормативної грошової оцінки землі, відповідно до розмірів ставок орендної плати за земельні ділянки, які надаються у користування на умовах оренди фізичним та юридичним особам в межах міста Нікополя Нікопольського району Дніпропетровської області, затверджених рішенням Нікопольської міської ради від 26.05.2022 № 13-21/VIII (вид цільового призначення земельної ділянки: 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі).
Позивач вказує, що Відповідач має сплатити розмір збитків у вигляді неодержаних доходів за земельну ділянку площею 0,0547 га (547 м2) на АДРЕСА_1 за період з 01.04.2022 по 31.05.2026 у сумі 484 742, 83 грн.
03.04.2025 відбулося засідання комісії з питань визначення та відшкодування збитків у вигляді неодержаних доходів, завданих Нікопольській міській раді, як власнику землі Гуржієм Анатолієм Анатолійовичем за земельну ділянку площею 0,0547 га (547 м2) на вул. Соборній, 2-в/1 у м. Нікополі. На засідання було запрошено Відповідача, але він не з`явився (причини неявки невідомі).
Після чого, рішенням виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 11.04.2025 № 397 затверджено акт від 03.04.2025 комісії з визначення та відшкодування збитків у вигляді неодержаних доходів, завданих Нікопольській міській раді, як власнику землі, ОСОБА_1 .
Позивач зазначає,що, оскільки засідання відбувалось в квітні місця, то розмір збитків у вигляді неодержаних доходів за земельну ділянку на АДРЕСА_3 розраховувався за період з 01.04.2022 по 31.03.2025 та становив 308 698,57 грн.
Також, на адресу Відповідача направлявся лист з копією вище зазначеного рішення та проінформовано про необхідність сплати вказаних коштів. Лист залишився без задоволення.
Вказане стало причиною звернення позивача до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (п. “е” ч.1 ст. 141 Земельного кодексу України).
Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України).
Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (п. “в” ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України).
Згідно із ст. 125 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. 126 Земельного кодексу України).
Державній реєстрації прав підлягають: право власності; речові права, похідні від права власності: право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; іпотека; право довірчої власності; інші речові права відповідно до закону (п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
Власником частини майстерні хімчистки спецодягу (інв.№133493), загальною площею 168,7 кв.м. на АДРЕСА_1 є Гуржій Анатолій Анатолійович (РНОКПП: НОМЕР_1 ), частка власності: 1/1, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер: НОМЕР_2 , яке видано: 21.09.2015 Реєстраційною службою Нікопольського міськрайонного управління юстиції, дата державної реєстрації: 11.09.2015, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 411050482, дата формування: 03.02.2025, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 729771312116, номер відомостей про речове право: 11255964, дата державної реєстрації: 11.09.2015.
Згідно поділу нерухомого майна, яке розташовано на АДРЕСА_2 , відповідно до Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 01.07.2015 № 1229, виготовленого КП «НМБТІ», нерухомості, що перебуває у власності ОСОБА_1 присвоєно адресу: АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 12.08.2015 № 565.
Рішенням Нікопольської міської ради від 30.07.2021 № 31-10/VIІІ ФОП Гуржію А.А. надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок за фактичним розміщенням частини майстерні хімчистки спецодягу (інв. № 133493) на АДРЕСА_1 (поділ земельної ділянки площею 0,1777 га (кадастровий номер 1211600000:03:043:0030) на земельні ділянки № 1 – намічуваною площею 0,0547 га; № 2 - намічуваною площею 0,1230 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (код цільового призначення земельної ділянки згідно КВЦПЗ – 03.07)).
Листом виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 08.10.2024 №2258/24 Гуржію А.А. повідомлялось про необхідність вжиття заходів щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку за фактичним розміщенням нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно інформації ГУ ДПС у Дніпропетровській області, що надійшла листом № 58737/5/04-36-24-17-18 від 26.12.2024 сплата земельного податку/орендної плати за земельну ділянку на вул. Соборній, 2в/1 у м. Нікополі за період з 01.11.2021 по 31.12.2024 відсутня.
Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК України).
Згідно з ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності; (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття “земельний податок” і “орендна плата” за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
В силу статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки.
Відповідно до ст. 21 Закону України “Про оренду землі” орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з п. “д” ч. 1 ст. 156 Земельного кодексу України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташовано цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Отже на підставі вищевикладеного, у випадку використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотриманої орендної плати в порядку ст. 1212 ЦК України.
За змістом ч. 1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а тому використання нежитлових приміщень, які належать відповідачу, неможливе без відповідної земельної ділянки.
Наведена правова норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. А тому, у зв`язку з користуванням відповідачем нежитловою нерухомістю, розташованою за адресою: земельну ділянку площею 0,0547 га (547 м2) на вул. Соборній, 2-в/1 у м. Нікополі; презюмується користування усією спірною земельною ділянкою (правовий висновок викладений в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі №922/1646/20).
Статтею 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, крім іншого, віднесено надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до Земельного кодексу України.
Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів належного оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою з кадастровим номером 1211600000:03:043:0030 в період з 01.04.2022 по 31.05.2026, зокрема, укладення відповідного договору оренди з відповідачем та державної реєстрації такого права.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст. 1212 ЦК України.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04.12.19р. в справі №917/1739/17, від 23.05.18р. в справі №629/4628/16-ц, від 20.11.18р. в справі №922/3412/17.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.18р. у справі №629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019р. у справі № 320/5877/17 (п.71).
З огляду на викладене, позовні вимоги Нікопольської міськради про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів ,які позивач мав отримати у разі належного виконання відповідачем своїх зобов`язань з оформлення права користування спірною земельною ділянкою та внесення плати за її користування є обґрунтованими.
Відповідач проти задоволення позову заперечував з наступних підстав: відповідно до п.п. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ “Перехідні положення” ПКУ плата за землю не справляється з першого числа місяця, в якому було визначено щодо відповідних територій дату початку активних бойових дій або тимчасової окупації, до останнього числа місяця, в якому було завершено активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території. Стверджував, що Нікопольська територіальна громада віднесена до таких, в якої визначена: дата початку бойових дії - 21.07.22р., дата завершення бойових дій - 31.05.23р.
Але суд вважає ці твердження відповідача безпідставними, оскільки відповідно до правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.12.25 р. у справі № 908/1926/24 : “ … аналіз пп. 69.14 п. 69 підроз. 10 роз. ХХ “Перехідні положення” ПК України в редакції чинній з 06.05.2023 свідчить про те, що тимчасово, на період з 01.03.2022 по 31.12.2022, не нараховується та не сплачується плата за землю (орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що розташовані, окрім іншого, на територіях активних бойових дій та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб-підприємців або юридичних осіб (схожий за змістом висновок щодо попередньої редакції пп. 69.14 п. 69 підроз. 10 роз. ХХ “Перехідні положення” ПК України викладений у постанові Касаційного адміністративного суду від 29.10.2024 у справі № 620/5747/23 (див. постанову Верховного Суду у від 25.02.2025 у справі № 908/929/24);
- у справі № 908/929/24 Верховний Суд дійшов висновку, що з огляду на положення пп. 69.14 п. 69 підроз. 10 роз. ХХ “Перехідні положення” ПК України та той факт, що вся територія Запорізького району віднесена до території активних бойових дій з 12.03.2022 по 31.12.2022, Товариство мало право у спірний період не сплачувати орендну плату за користування земельними ділянками, які розташовані в місті Запоріжжя. Водночас у постанові Верховного Суду від 27.04.2021 № 922/2378/20 за позовом Харківської міської ради про стягнення з Акціонерного товариства “Альфа-Банк” безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати зазначено таке: З урахуванням системного аналізу змісту п. 10.1.1 ст. 10, пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14, ст. ст. 40, 41, п. 265.1.3 ст. 265 ПК України та встановлених судами фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені норми у подібних правовідносинах необхідно застосовувати таким чином: “власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) і постійні землекористувачі є платниками земельного податку, а орендарі земель державної та комунальної власності - орендної плати за такі земельні ділянки, однак особа, яка є фактичним користувачем земельної ділянки, не маючи права власності або постійного користування на неї і використовуючи її без укладення договору оренди землі, не підпадає під правове регулювання наведених норм ПК України”. Отже, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Законом України від 11.04.2023 № 3050-IX “Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно” чітко передбачено, що не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, за період з 01.03.2022 до 31.12.2022 - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Отже, зазначені положення Закону підлягають застосуванню у разі наявності правових підстав для володіння чи користування земельними ділянками, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 25.02.2025 у справі № 908/929/24 (див. постанову Верховного Суду від 01.07.2025 у справі № 908/1301/24).
На наявність та сформованість таких висновків вже звертав увагу Верховний Суд у постанові від 08.07.2025 у справі № 908/1196/24 у подібних правовідносинах.
Оскільки відповідач не має правових підстав для володіння чи користування спірною земельною ділянкою, що розташована на територіях активних бойових дій (не укладено відповідний договір оренди земельної ділянки, ділянка не надана у власність ти у постійне користування), то він повинен сплачувати плату за користування цією земельною ділянкою на користь її власника – Нікопольської міської ради, не зважаючи на ту обставину, що ця земельна ділянка знаходиться в зоні активних бойових дій, починаючи з 31.05.23 р. та по цей час (що визначено Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.25 р. № 376 “Про затвердження Переліку територій , на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією”.
Щодо правомірності стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою, колегія суддів зазначає наступне.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. При цьому для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. При цьому фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України. Подібні правові висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі № 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.
Щодо посилання відповідача на п.п. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України, суд зазначає таке.
Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України доповнено підпунктом 69.14, яким передбачено, що тимчасово, на період з 1 березня 2022 року по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди. Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.
Законом України від 11 квітня 2023 року № 3050-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно» підпункт 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України викладено у повій редакції, у тому числі абзаци 1-4: «За період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або па тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Отже, пільга, передбачена п.п. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України застосовується лише до земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні (в тому числі на умовах оренди) фізичних та юридичних осіб.
Особа, яка використовує комунальну землю без договору оренди та без державної реєстрації речового права, не набуває статусу «користувача» у розумінні цієї норми.
У постанові Центрального апеляційного господарського суду від 19.05.2026 у справі № 904/4184/25 суд прямо відхилив аналогічні доводи відповідача: «...ця пільга застосовується лише за умови наявності правових підстав для володіння чи користування земельною ділянкою, а відповідач використовує землю без жодних правовстановлюючих документів.»
Звільнення від сплати плати за землю не скасовує кондиційного зобов`язання повернути безпідставно збережені кошти (ст. 1212 ЦК України).
Кондикційні зобов`язання виникають незалежно від дії податкових пільг.
Враховуючи викладене, суд відхиляє заперечення відповідача.
При перевірці розрахунку, судом помилок не виявлено, з огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 484 742,83 грн безпідставно збережених коштів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне. 
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.
Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.
Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.
На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

СУДОВІ ВИТРАТИ. 
За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.
З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 14, 73, 74-80, 86, 91, 129, 194, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:
Позов Нікопольської міської ради до Фізичної особи-підприємця Гуржія Анатолія Анатолійовича про стягнення безпідставно збережених коштів задовольнити.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гуржія Анатолія Анатолійовича (    АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Нікопольської міської ради (53213, Дніпропетровська обл., місто Нікополь, вул. Електрометалургів, будинок 3, код ЄДРПОУ 37338501) безпідставно збережені кошти у розмірі 484 742, 83 грн. за період з 01.04.2022 по 31.05.2026, про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Гуржія Анатолія Анатолійовича (    АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Виконавчого комітету Нікопольської міської ради (53213, Дніпропетровська обл., місто Нікополь, вул. Електрометалургів, будинок 3, код ЄДРПОУ 04052198, банк платника: ДКСУ м. Київ, МФО 820172, р/р: UA858201720344230015000046934, призначення платежу: повернення судового збору (КЕКВ 2800) судовий збір у розмірі 5 816,92 грн., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення, шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повне рішення складено та підписано 31.08.2026.

Суддя | | Н.Г. Назаренко