ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2026 року   Справа № 903/281/26 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Юрчук М.І. ,  суддя Розізнана І.В. 
без виклику учасників справи 
розглянувши апеляційну скаргу ДП "Ліси України" в особі Філії "Поліський лісовий фонд" на рішення Господарського суду Волинської області від 08.05.2026 у справі №903/281/26 
за позовом Заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Торчинської селищної ради
до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України"
про стягнення 90 599,50 грн,

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Волинської області від 08.05.2026 у справі №903/281/26 позов задоволено.
Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" на користь Торчинської селищної ради шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в сумі 90599,50 грн.
Стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" користь Волинської обласної прокуратури 2662,40 грн витрат по сплаті судового збору.
Суд першої інстанції повважав, що відповідач, як постійний лісокористувач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконного вирубування на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування невстановленими особами дерев. Місцевий господарський суд врахувавши норми лісового, земельного та цивільного законодавства, виснував, що відповідач зобов`язаний відшкодувати державі заподіяні внаслідок допущеної ним бездіяльності щодо незабезпечення заходів з охорони лісу збитки в сумі 90 599,50 грн. Суд першої інстанції також встановив, що у цій справі наявне порушення інтересів держави та підстави для їх представництва прокурором.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ДП "Ліси України" в особі Філії "Поліський лісовий фонд" звернулося до суду із апеляційною скаргою 26.05.2026 через систему Електронний суд, в якій просить рішення Господарського суду Волинської області від 08.05.2026 у справі №903/281/26 за позовом заступника керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області в особі Торчинської селищної ради до державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про стягнення 90599,50 грн. шкоди, заподіяної незаконною порубкою лісу – скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити. Судові витрати покласти на позивача.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає наступне:
- поведінка відповідача вказує на добросовісність його дій, спрямованих як на захист лісу, так і на встановлення осіб, винних у незаконній порубці дерев, про що неодноразово зазначалося відповідачем;
- у межах даної справи прокурором не доведено, а судом першої інстанції не досліджено належним чином, які саме заходи (комплекс заходів) для забезпечення охорони і збереження лісового фонду від незаконної порубки даних дерев мав вжити відповідач та не обґрунтовано в чому саме полягала бездіяльність або неналежне виконання таких заходів;
- судом першої інстанції не встановлено, а позивачем не доведено та не аргументовано наявність протиправної поведінки відповідача та причинно наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та шкодою;
- прокурором не доведено, на підставі належних, допустимих та достовірних доказів наявності, у діях відповідача такого елементу цивільного правопорушення як протиправної поведінки (протиправної бездіяльності), яка б мала шкідливі наслідки та мала причинно-наслідковий зв`язок із спірними збитками, що виключає задоволення позову у даній справі;
- прокурором залишено поза доказуванням, а судом першої інстанції не досліджено, питання наявності у лісокористувача «реальної можливості діяти певним чином», тобто запобігти даному лісопорушенню (наявність відповідних ресурсів, можливість цілодобової охорони лісу, тощо);
- лісокористувачі несуть відповідальність, лише у разі вчинення ними самими незаконної рубки або у разі допущення ними порушення вимог щодо ведення лісового господарства;
- орган місцевого самоврядування (у даному випадку Торчинська селищна рада Волинської області) не зверталася до Державної екологічної інспекції у Волинській області про проведення такої позапланової перевірки, внаслідок чого належним чином не складено акт органу державного нагляду (контролю);
- Державна екологічна інспекція у Волинській області відповідно до покладених на неї завдань, не проводила перевірку (у тому числі документальну) із застосуванням інструментально лабораторного контролю зі складенням відповідно до законодавства акту за результатами здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції та не надавала обов`язкові до виконання приписи щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства;
- суд першої інстанції залишив поза увагою те, що вказаний висновок експерта підготовлений не на замовлення учасника справи, що виключає можливість визнання його належним та допустимим доказом у даній справі;
- у даному випадку суд мав не лише констатувати наявність експертного висновку, але й дослідити його зміст, обсяг проведених дій експертом та перевірити достовірність вихідних даних, які були використані при розрахунку розміру шкоди. Відсутність натурного обстеження та залежність розрахунків від наданих правоохоронним органом матеріалів та розбіжності в цих розрахунках ставлять під сумнів об`єктивність, повноту та достовірність такого висновку, а відтак і його доказове значення у справі. Таким чином, наявний у справі висновок експерта та його розрахунки не можуть вважатись належним та допустимим доказом у справі. Розрахунок шкоди не може ґрунтуватися на припущеннях позивача, оскільки вони не є фактичними даними в розумінні ст.73 Господарського процесуального кодексу України;
- локальні акти, які складені працівниками ДП «Ліси України» також не можуть вважатись належним доказом по даній справі, адже вони були складені без зазначення відомостей освіти, сертифікату та застосованих вимірювальних приладів.
05.06.2026 матеріали справи №903/281/26 надійшли до суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП "Ліси України" в особі Філії "Поліський лісовий фонд" на рішення Господарського суду Волинської області від 08.05.2026 у справі №903/281/26. Роз`яснено, що розгляд апеляційної скарги ДП "Ліси України" в особі Філії "Поліський лісовий фонд" на рішення Господарського суду Волинської області від 08.05.2026 у справі №903/281/26 буде здійснюватися без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. Запропоновано учасникам у справі подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в порядку ст. 263 ГПК України протягом 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
17.06.2026 на адресу суду від Заступника керівника Луцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Торчинської селищної ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 08.05.2026 у справі №903/281/26 - без змін. 
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення суду, зазначає наступне.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження №12022030580001384, 12.08.2022 до Луцького РУП Головного управління Національної поліції у Волинській області надійшло повідомлення від майстра лісу Хорошилова Ю.Г. про те, що у 16 виділі 44 кварталу Рожищенського лісництва ДП «Ківерцівське ЛГ» (на даний час ДП «Ліси України») виявлено незаконну порубку лісу, а саме: 7 дерев породи «сосна звичайна».
ДП «Ківерцівське ЛГ» слідчому у кримінальному провадженні надано акт огляду місця вчинення порушення лісового законодавства від 12.08.2022, акт заміру пнів самовільної порубки, з яких вбачається, що невстановленими особами здійснено самовільну порубку семи дерев породи «сосна звичайна» (сироростуча) діаметром пнів 32 см -56 см, загальною масою 9,56 кубічних метрів.
У кримінальному провадженні слідчим СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області за участі майстра лісу Хорошилова Ю.Г. 12.08.2022 проведено огляд місця події – ділянки лісу за географічними координатами 50.85582 25.05014, поблизу с. Романів, у ході якого зафіксовано факт незаконної порубки 7 дерев породи «сосна звичайна». 
Державною екологічною інспекцією у Волинській області, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», проведено розрахунок розміру шкоди, завданої навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки семи сироростучих дерев породи «сосна звичайна» діаметрами 40 см, 48 см, 32 см, 56 см, 40 см, 48 см, 48 см. Згідно розрахунку розмір заподіяної шкоди становить 90 619,65 грн (дев`яносто тисяч шістсот дев`ятнадцять гривень шістдесят п`ять копійок). 
Згідно висновку інженерно-екологічної експертизи №4536-Е від 22.08.2024, призначеної постановою слідчого від 24.10.2023, за результатами поданих на дослідження матеріалів кримінального провадження в межах спеціальних знань експерта з інженерно-екологічного виду досліджень встановлено, що розрахунок розміру збитків, завданих внаслідок незаконної, як встановлено слідством, порубки 7 (семи) дерев породи «Сосна звичайна» у кварталі 44 виділі 16 Рожищенського лісництва ДП «Ківерцівське ЛГ», проведений у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» від 23.07.2008 №665, задокументований в наданих на дослідження документах, а саме: Розрахунок розміру шкоди, завданої навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки семи сироростучих дерев породи «сосна звичайна» (Розрахунок ДЕІ) підтверджується. 
Крім того, як вбачається із висновку інженерно-екологічної експертизи №4536-Е від 22.08.2024 для підтвердження розміру збитків, що встановлені в наданих на дослідження документах (акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 12.08.2022, Розрахунок ДЕІ), експертом проведені власні розрахунки розміру шкоди з врахуванням кількості пнів та їх розміру, категорії придатності, виходячи з наданих на дослідження документів, за результатами якого розраховано розмір шкоди в сумі 90 599, 50 грн. (за рахунок заокруглення різниця з розрахунком ДЕІ становить 20,15 грн), яка заявлена до стягнення. 
Особу, яка здійснила незаконну порубку дерев, у ході досудового розслідування кримінального правопорушення не встановлено, тому збитки, завдані інтересам держави, мають бути відшкодовані постійним лісокористувачем. 
Як вбачається з відомостей Google Maps, який є безкоштовним картографічним вебсервісом від компанії Google, Національного геопорталу «Національна інфраструктура геопросторових даних», даних Геоінформаційної системи управління лісовими ресурсами України «Ліспроект», місце вчинення незаконної порубки з географічними координатами 50.85582 25.05014, яке розміщене поблизу с. Романів, знаходиться в межах земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровим номером 0724581400:02:003:0066 та в межах 16 виділу 44 кварталу Стирненського лісництва ДП СЛАП «Рожищеагроліс». 
Знаходження 16 виділу 44 кварталу Стирненського лісництва ДП СЛАП «Рожищеагроліс» у межах земельної ділянки з кадастровим номером 0724581400:02:003:0066 підтверджується також наданим ВО «Укрдержліспроект» витягом з картографічної бази даних ДП «СЛАП «Рожищеагроліс» Стирного лісництва 44 кварталу відповідно до матеріалів базового лісовпорядкування 2012 року. 
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформації Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 0724581400:02:003:0066 площею 68,6249 га належить до земель лісогосподарського призначення, цільове призначення « 09.01. Для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг», знаходиться в адміністративних межах Торчинської територіальної громади Луцького району, перебуває у державній власності та у постійному користуванні ДСГП «Ліси України» як правонаступника прав і обов`язків ДП «Ківерцівське лісове господарство», на підставі розпорядження голови Волинської обласної військової адміністрації від 12.12.2022 №560 «Про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у постійне користування».
Заступник керівника Луцької окружної прокуратури звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Торчинської селищної ради до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення шкоди в розмірі 90 599,50 грн, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. 
В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що шкода, заподіяна навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки деревини, завдана місцевому бюджету Торчинської селищної ради, а факт невідшкодування такої призводить до недоотримання коштів місцевим бюджетом, що порушує інтереси територіальної громади.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Стосовно обґрунтованості підстав звернення прокуратури з позовом у даній справі, суд апеляційної інстанції зазначає, що в силу ст. 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Частиною 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
У рішенні № 3-рп/99 від 08.04.1999 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Відповідно до статті 19 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі охорони навколишнього природного середовища віднесено, зокрема формування і використання місцевих фондів охорони навколишнього природного середовища у складі місцевих бюджетів.
Згідно із статтею 6 Закону України "Про рослинний світ" органи місцевого самоврядування включено до переліку органів, що здійснюють державне управління у сфері охорони, використання та відтворення рослинного світу.
При цьому, відповідно до частини 1 статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.
Оскільки самовільні порубки дерев були здійснені на території Торчинської селищної ради, тому збитки, завдані внаслідок незаконної порубки лісових ресурсів, у відповідності зі статтею 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", статтею 69-1 Бюджетного кодексу України підлягають стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища міських рад, на території яких вчинено правопорушення, для подальшого перерозподілу у автоматичному режимі між бюджетами відповідних рівнів.
А тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що звертаючись до суду з даним позовом прокурор відповідно до вимог статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та статті 53 Господарського процесуального кодексу України визначив у чому саме полягає порушення інтересів держави та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Для підтвердження судом підстав для представництва прокурора інтересів держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган, достатнім є дотримання прокурором порядку повідомлення, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", та відсутність самостійного звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
Факт не звернення до суду суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що такий суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Як встановлено судом, з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в особі Торчинської селищної ради окружною прокуратурою листами від 27.05.2025 №53-3950 вих-25, від 14.10.2025 №53/1-653 вих-25, від 27.02.2026 №53/1-216 вих-26, від 18.03.2026 №53/1 262 вих-26 повідомлено орган місцевого самоврядування про встановлення факту незаконної рубки деревини на території ради із зазначенням розміру завданої шкоди та необхідністю вжиття відповідних заходів реагування.
У відповідь на вказані листи Торчинська селищна рада листами від 04.06.2025 №699/03-06-02/2-25, від 05.11.2025 №1519/03-06-02/2-25, від 04.03.2026 №385/03-06-02/2-26, від 18.03.2026 №547/03-06-02/2-26 повідомила окружну прокуратуру, що збитки, завдані порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища, не відшкодовані. 
Також, селищною радою надано копію листа, скерованого органом місцевого самоврядування на адресу ДП «Ліси України», щодо необхідності сплати коштів в добровільному порядку та копію листа підприємства, за змістом якого останнє не вбачає підстав для її сплати.
При цьому, заходи щодо стягнення шкоди у судовому порядку селищною радою не вживалися, що свідчить про неналежне здійснення органом місцевого самоврядування своїх повноважень щодо захисту інтересів територіальної громади.
Суд зауважує, що така усвідомлена пасивна поведінка органу місцевого самоврядування безумовно свідчить про неналежне здійснення своїх повноважень щодо захисту інтересів об`єднаної територіальної громади.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 вказала, що сам факт не звернення до суду суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси держави свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Відтак, судова колегія вважає, що згідно ст. 53 ГПК України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", усі зазначені обставини стали законною та обґрунтованою підставою для захисту інтересів держави в особі Торчинської селищної ради шляхом звернення до господарського суду із вказаним позовом.
Щодо позовних вимог про стягнення 90 599,50 грн колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Статтею 66 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Згідно ст.ст. 1-3 Лісового кодексу України (далі - ЛК України), усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Лісові відносини - суспільні відносини, які стосуються володіння, користування та розпоряджання лісами і спрямовуються на забезпечення охорони, відтворення та стале використання лісових ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства. Об`єктом лісових відносин є лісовий фонд України та окремі лісові ділянки. Суб`єктами лісових відносин є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, юридичні особи та громадяни, які діють відповідно до Конституції та законів України. Лісові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", цим Кодексом, іншими законодавчими актами України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством. Норми Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" у сфері спірних відносин, слід визнавати спеціальними стосовно до загальних норм Лісового або Земельного кодексів України. Ця спеціальність (особливість) визначається не обсягом нормативного регулювання загалом лісових або земельних питань, а особливістю механізму регулювання.
Згідно ст.ст. 16, 17, 19 ЛК України, право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. У постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень. Постійні лісокористувачі зобов`язані: забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів.
У силу ст.ст. 63, 64, 86, 89, 90 ЛК України, ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень. Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів, зокрема, від незаконних рубок та пошкодження. Власники лісів і постійні лісокористувачі зобов`язані розробляти та проводити в установлений строк комплекс заходів, спрямованих на збереження, охорону та захист лісів. Перелік заходів, вимоги щодо складання планів цих заходів визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства, органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Охорону і захист лісів на території України здійснює, зокрема, лісова охорона інших постійних лісокористувачів і власників лісів. Основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів, зокрема, від незаконних рубок.
Як вбачається із матеріалів справи, розпорядженням голови Волинської обласної державної адміністрації від 12.12.2022 №560 «Про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання їх у постійне користування» земельна ділянка з кадастровим номером 0724581400:02:003:0066 площею 68,6249 га передана у постійне користування ДП «Ківерцівське лісове господарство» та в подальшому 29.12.2022 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за вказаним підприємством зареєстровано право постійного користування на неї. На підставі передавального акту від 09.01.2023, складеного Комісією з припинення ДП «Ківерцівське ЛГ» та затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 09.01.2023 №69 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно змінено правокористувача з ДП «Ківерцівське ЛГ» на ДСГП «Ліси України». 
Таким чином, на даний час постійним користувачем земельної ділянки є ДСГП «Ліси України». 
При цьому, на підставі наказів Державного агентства лісових ресурсів України від 04.10.2021 №608 «Про припинення державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство «Рожищеагроліс», від 31.12.2021 №975 «Про затвердження передавального акт ДП «СЛАП «Рожищеагроліс» зазначене підприємство припинено шляхом його приєднання до ДП «Ківерцівське ЛГ» та усі активи і пасиви ДП «СЛАП «Рожищеагроліс» передано ДП «Ківерцівське ЛГ». 
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне підприємство «Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство «Рожищеагроліс» (код 37040080) припинено шляхом реорганізації 27.10.2022, правонаступник – ДП «Ківерцівське лісове господарство» (код 00991551).
Наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 04.11.2022 №962 «Про припинення державного підприємства «Ківерцівське лісове господарство» та затвердження складу Комісії з припинення» припинено ДП «Ківерцівське лісове господарство» шляхом реорганізації, а саме – приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» (ЄДРПОУ 44768034). 
Наказом Державного агенства лісових ресурсів України від 09.01.2023 №69 затверджено передавальний акт ДП «Ківерцівське ЛГ» та визначено, що правонаступництво щодо всього майна, сіх прав та обов`язків ДП «Ківерцівське ЛГ» після його припинення до ДСГП «Ліси України» (філія «Ківерцівське лісове господарство») переходить до ДП «Ліси України. 
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне підприємство «Ківерцівське лісове господарство» (ЄДРПОУ 00991551) припинило свою діяльність 08.12.2023 на підставі реорганізації. 
Крім цього, 14.12.2022 утворено філію «Ківерцівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу - 45003195). 
Наказом ДСГП «Ліси України» від 18.10.2024 №1869 «Про припинення філії «Ківерцівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» припинено діяльність філії шляхом її закриття. Також, наказом ДСГП «Ліси України» від 31.12.2024 №2338 затверджено передавальний акт філії «Ківерцівське лісове господарство», яка координується Поліським лісовим офісом. 
Згідно п. 1.4.77 Статуту ДСГП «Ліси України» (нова редакція), затвердженого наказом Державного агенства лісових ресурсів України від 24.06.2025 №206, підприємство є правонаступником прав та обов`язків ДП «Ківерцівське лісове господарство» на підставі наказу Державного агенства лісових ресурсів України від 04.11.2022 №962.
Згідно п. 7.2 Статуту ДСГП «Ліси України» до обов`язків підприємства входить забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення. 
З урахуванням вищезазначених положень лісового законодавства ДП "Ліси України" є постійним лісокористувачем та наділене обов`язками, визначеними статтями 19, 63, 64, 86, 90 ЛК України. 
Згідно ст. ст. 105, 107 ЛК України, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів. Підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.
Із вказаних приписів закону вбачається, що забезпечення охорони та захисту лісів, що передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів, у даному випадку і на відповідача, як постійного лісокористувача.
Згідно ст. ст. 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Відшкодування майнової шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння особи, яка завдала шкоду (цивільне правопорушення).
Винне діяння - це усвідомлений, вольовий вчинок людини, зовні виражений у формі дії (активного поводження) або бездіяльності (пасивного поводження). Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Бездіяльність - це пасивна форма поведінки особи, що полягає у не вчиненні нею конкретної дії (дій), які вона повинна була і могла вчинити в даних конкретних умовах. Бездіяльність тотожна дії за своїми соціальними та юридичними властивостями, тобто вона суспільно небезпечна і протиправна, є свідомим і вольовим актом поведінки людини. Бездіяльність відрізняється від дії зовнішньою, фізичною стороною. При бездіяльності особа не робить певної дії, яку вона за даних конкретних умов повинна була і могла вчинити для запобігання заподіянню шкоди охоронюваним законом суспільним відносинам. Наявність реальної можливості діяти певним чином полягає в тому, що особа в даній конкретній ситуації мала реальну можливість діяти, тобто виконати активні дії і запобігти тим самим злочинним наслідкам.
При оцінці можливості (чи неможливості) виконати покладені на особу обов`язки слід враховувати конкретну обстановку, умови місця і часу, зміст обов`язків, покладених на особу.
Враховуються і її суб`єктивні можливості щодо виконання необхідних дій. У спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести належними та допустимими доказами факт заподіяння шкоди та її розмір, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та наявність причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою та заподіяною шкодою.
У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди. Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи. При цьому за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (ст. ст. 614, 1166 ЦК України) передбачає презумпцію вини правопорушника.
Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт того, що Відповідач на лісовому масиві, де було здійснено незаконну порубку 7 дерев породи «сосна звичайна» здійснює лісогосподарську діяльність. Так, згідно матеріалів базового лісовпорядкування 2012 року лісова ділянка, на якій відбулася незаконна порубка дерев, знаходиться у 16 виділі 44 кварталу Стирноголісництва ДП «Рожищеагроліс».
На даний час триває досудове розслідування, жодній особі у межах даного кримінального провадження про підозру не повідомлено, винних осіб у вчиненні даного правопорушення - не встановлено.
Водночас, організація і забезпечення охорони та захисту лісів, передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень і покладається на постійних лісокористувачів. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства встановлених у сфері охорони , захисту та використання лісів, є підставою для покладання на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу.
Факт незаконної порубки 7 дерев породи «сосна звичайна» свідчить про те, що відповідний комплекс заходів щодо збереження таких дерев відповідачем не здійснено.
Судом встановлено, що відповідач здійснює управлінські, організаційно-розпорядчі та господарські заходи з організації належної охорони лісу та недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду підприємства, проте, обставина вчинення вказаного правопорушення свідчить про те, що відповідні заходи не були достатніми і не змогли забезпечити збереження лісу підприємством, з огляду на що судова колегія виснує належне підтвердження протиправної поведінки відповідача у формі бездіяльності, яка полягає у незабезпеченні працівниками підприємства належної охорони і захисту лісів від незаконної порубки на підвідомчій відповідачу території.
Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що встановлення працівниками відповідача факту самовільної порубки дерев під час здійснення заходів з охорони і захисту лісів від незаконних порубок та повідомлення правоохоронних органів, не може свідчити про належне виконання відповідачем своїх посадових обов`язків, оскільки такі аргументи не спростовують факт наявності вини відповідача та його бездіяльності щодо незабезпечення належної охорони лісу.
У постановах Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17 та від 19.08.2018 у справі № 924/382/17 зазначено, що лісокористувач не є потерпілою, а навпаки, відповідальною особою за шкоду, завдану внаслідок незаконної порубки лісу, перед державою як власником лісових ресурсів. Адже в цьому випадку вина лісокористувача полягає у протиправній бездіяльності щодо невжиття належних заходів захисту й охорони лісових насаджень.
У постанові від 19.02.2026 у справі №918/612/25 за позовом заступника керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Зарічненської селищної ради Вараського району до державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" про стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки дерев у розмірі прийшов до наступних висновків: 
«55. Верховний Суд враховує, що охорона і захист лісів є складовою частиною діяльності відповідача, проте факт незаконної рубки дерев свідчить про неналежне виконання відповідачем обов`язку щодо здійснення заходів з охорони лісів від незаконних рубок. 
Таким чином, відповідач, як постійний лісокористувач, не дотримавши вимог законодавства в частині забезпечення охорони та захисту лісових насаджень допустив самовільну порубку, на підпорядкованій йому території, не забезпечив збереження не призначених для порубки дерев, не здійснив комплекс заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних порубок, не запобіг порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів. 
56. З наведеного вище вбачається, що господарськими судами була надана оцінка наявним у справі доказам у їх сукупності та встановлено наявність складу правопорушення: незаконної порубки дерев на відомчій відповідачу території, що свідчить про протиправність поведінки постійного лісокористувача; шкоди, розмір якої доказово підтверджено; причинно-наслідкового зв`язку шкоди з протиправною поведінкою відповідача, адже заподіяння збитків зумовлено невиконання ним обов`язку щодо здійснення заходів з охорони лісів від незаконних рубок. 
57. Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про доведеність належними та допустимими доказами наявності складу цивільного правопорушення у діях лісокористувача щодо незабезпечення ним охорони і збереження лісового фонду на підвідомчій йому території, допущення самовільної вирубки лісу та наявності підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності».
Відтак, право на відшкодування шкоди, завданої самовільним вирубуванням лісу, має держава, цивільно-правову відповідальність перед якою несуть безпосередні винуватці порубки на рівні з лісокористувачами. Наведеним спростовуються доводи відповідача стосовно відсутності у нього обов`язку нести відповідальність за шкоду, завдану діяннями осіб, які вчинили незаконну порубку лісу.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов`язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду).
Судом встановлено, що територія кварталу 44 виділу 16 Стирненського лісництва ДП «СЛАП «Рожищеагроліс» (у межах якого виявлено факт незаконної порубки деревини) знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером 0724581400:02:003:0066 площею 68,6242 га. 
Згідно відомостей ДЗК земельна ділянка з кадастровим номером 0724581400:02:003:0066 площею 68,6249 га з цільовим призначенням «Для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг» знаходиться в адміністративних межах Торчинської ОТГ Луцького району Волинської області. Наведене, також підтверджується відомостями порталу «Ліспроект». 
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.12.2025 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 0724581400:02:003:0066 перебуває у власності Волинської обласної державної адміністрації та з 15.02.2023 - у постійному користуванні ДСГП «Ліси України» (попередній правокористувач – ДП «Ківерцівське лісове господарство»). 
Таким чином, встановлено, що територія кварталу 44 виділу 16 Стирненського лісництва ДП «СЛАП «Рожищеагроліс» (на даний час ДСГП «Ліси України»), у межах якого виявлено факт незаконної порубки деревини, перебуває в адміністративно-територіальних межах Торчинської селищної ради Луцького району Волинської області.
Враховуючи викладене, шкода, заподіяна навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної порубки деревини, завдана місцевому бюджету Торчинської селищної ради, а факт невідшкодування такої призводить до недоотримання коштів місцевим бюджетом, що порушує інтереси територіальної громади.
Підприємство є юридичною особою публічного права, заснованою на державній власності, функції з управління якою виконує Державне агентство лісових ресурсів. При цьому ДСГП "Ліси України" може виступати позивачем, відповідачем, третьою особою в усіх судах (п.п. 4.1, 4.10 Статуту). 
Отже, всі права ДП «СЛАП «Рожищеагроліс», ДП "Ківерцівське лісове господарство", а в подальшому – філії "Ківерцівське лісове господарство" перейшли до Відповідача - ДП "Ліси України". 
Крім цього, у відповідності до наказу Державного агенства лісових ресурсів України від 26.09.2025 №267 «Про перетворення ДСГП «Ліси України» в акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого належать державі, та утворення комісії з перетворення підприємства» ДП «Ліси України» на даний час перебуває у процесу реорганізації. 
Верховний Суд у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 27.03.2024 у справі № 908/65/23 підкреслив важливість відповідального використання та охорони лісових ресурсів, що є критичним для сталого розвитку та екологічної безпеки України. 
У справі про незаконну вирубку лісу суд підтвердив відповідальність постійних лісокористувачів за стан лісових насаджень та визнав правомірним стягнення збитків з ДП "Ліси України", яке виступило правонаступником попереднього лісогосподарського підприємства. 
Враховуючи наведене, саме постійний лісокористувач - ДП "Ліси України" має понести відповідальність у вигляді відшкодування збитків, завданих інтересам держави внаслідок незаконної порубки дерев третіми особами. 
Як слідує з матеріалів справи, проведеним 12.08.2022 оглядом місця події ділянки лісу поблизу с. Романів зафіксовано факт незаконної порубки 7 дерев породи «сосна звичайна».
Процес незаконної рубки 7 дерев мав тривалий характер, потребував значних часових затрат та використання відповідної техніки, а отже - не був миттєвою подією. Проте, попри тривалість вчинення правопорушення, воно не було своєчасно виявлено чи припинено відповідачем, що свідчить про відсутність належного, систематичного та ефективного контролю за станом охорони лісового фонду на спірній ділянці. А тому, саме нездійснення постійним лісокористувачем обов`язків по охороні лісових масивів має наслідком вчинення вказаної незаконної порубки невстановленими особами. 
Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, в тому числі у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.
Отже, незважаючи на факт виявлення незаконної порубки лісу працівниками Відповідача, така порубка все ж була ними допущена , що призвело до знищення лісу та, в свою чергу, свідчить про неналежне виконання обов`язків з охорони лісу Відповідачем.
Таким чином, Відповідач, як постійний лісокористувач, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконного вирубування на підвідомчій йому території земель лісового фонду, діяв неправомірно, що призвело до незаконного вирубування невстановленими особами дерев. 
При цьому, ДП "Ліси України" не надано до відзиву доказів, які б підтверджували, що шкода завдана не з вини Відповідача. 
Саме неналежне виконання ДП "Ліси України" встановлених законодавством обов`язків безумовно свідчить про причинно-наслідковий зв`язок між протиправною бездіяльністю та шкодою, що завдана навколишньому природному середовищу у вигляді порубки дерев. 
Разом із цим, неналежне виконання ДП "Ліси України" своїх обов`язків з охорони лісу свідчить також про вину заподіювача шкоди.
Таким чином, в даному випадку наявні всі елементи складу цивільного правопорушення, вчиненого ДП "Ліси України", передбаченого ст. 1166 Цивільного кодексу України. 
При цьому, наявність вини Відповідача підтверджується долученими до позову доказами.
Також колегія суддів апеляційної інстанції акцентує увагу, що в межах кримінального провадження було проведено судову інженерно-екологічну експертизу від 22.08.2024 №4536-Е.
Щодо належності та допустимості як доказів протоколу огляду місця події, актів огляду місця вчинення порушення лісового законодавства та заміру пнів самовільної порубки, розрахунку збитків Державної екологічної інспекції у Волинській області та висновку інженерно-екологічної експертизи судом враховано наступне.
Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Обставина, про яку стверджує сторона, підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 08.11.2023 у справі №16/137б/83б/22б (910/12422/20). Аналогічний стандарт доказування застосувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. 
За позицією Верховного Суду, яка міститься у постанові від 27.01.2021 по справі № 461/3675/17, чинне процесуальне законодавство не встановлює заборони можливості використання під час розгляду справи доказів, отриманих в межах інших проваджень. Докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як докази у справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування.
Згідно ч. ч. 1, 7 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних. 
При огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. 
Таким чином, оглядом місця події, проведеним 12.08.2022 слідчим СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області за участі представника Відповідача майстра лісу Хорошилова Ю.Г., ІНФОРМАЦІЯ_1 , та в присутності понятих, зафіксованого сам факт порубки лісу, про яку, як незаконну, у той же день раніше повідомлено Луцькому РУП ГУНП у Волинській області самими працівниками ДП «Ківерцівське ЛГ». 
З доводів прокурора слідує, що під час проведення огляду місця події від представника Відповідача – Хорошилова Ю.Г. не надходили будь-які зауваження, доповнення, не висловлювались заперечення, в тому числі щодо процесуального порядку проведення слідчої дії, належності проведених обмірів зрубаної деревини, використання засобів, приладів, пристроїв чи інших матеріалів, які використовуються для виявлення, фіксації, дослідження, подання та демонстрації доказів під час розслідування злочинів. 
Відповідач зазначає про недотримання при складанні протоколу огляду місця події формальних вимог, зокрема, щодо зазначення технічних засобів фіксації слідчої дії. Разом з тим, у протоколі огляду місця події вказано, що слідча дія проводиться за участю спеціаліста-криміналіста Островської А.С., а також про здійснення технічної фіксації за допомогою фотоапарата «Nicon». Також, як вбачається з фототаблиці, яка є додатком до протоколу, а також тексту самого протоколу, проведено заміри кожного пня в присутності двох понятих та представника Відповідача. Після закінчення слідчої дії будь-які зауваження не надходили та сам протокол підписано усіма його учасниками, у тому числі і представником ДП «Ківерцівське ЛГ», що свідчить про відсутність порушень при проведенні слідчої дії. 
Також, як вбачається з протоколу огляду місця події від 12.08.2022, слідча дія проведена за участю спеціаліста-криміналіста СКЗ Островської А.С. 
При цьому, як вбачається з листа Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 10.04.2026 №4347-26 спеціаліст-криміналіст при виїзді на місце події забезпечений вимірювальними приладами (рулетками та криміналістичними лінійками), які проходять обов`язкову повірку та сертифікацію (копія запиту Луцької окружної прокуратури від 10.04.2026 №53-969 вих-26 та копія відповіді Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 10.04.2026 №47846-2026 додаються). 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 104 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, хід і результати проведення процесуальної дії фіксуються у протоколі. У випадку фіксування процесуальної дії під час досудового розслідування за допомогою технічних засобів про це зазначається у протоколі. 
Частиною 3 ст. 104 КПК України встановлено, що протокол складається з: 
1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце, час проведення та назву процесуальної дії; особу, яка проводить процесуальну дію (прізвище, ім`я, по батькові, посада); всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання); інформацію про те, що особи, які беруть участь у процесуальній дії, заздалегідь повідомлені про застосування технічних засобів фіксації, характеристики технічних засобів фіксації та носіїв інформації, які застосовуються при проведенні процесуальної дії, умови та порядок їх використання; 
2) описової частини, яка повинна містити відомості про: послідовність дій; отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі і документи; 
3) заключної частини, яка повинна містити відомості про: вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації; виготовлені дублікати документів, а також копії інформації, у тому числі комп`ютерних даних, та спосіб їх ідентифікації; спосіб ознайомлення учасників зі змістом протоколу; зауваження і доповнення до письмового протоколу з боку учасників процесуальної дії.
Таким чином, КПК України не вимагає зазначення у протоколі слідчої дії посилання на нормативно-правові акти, якими керувались спеціалісти при здійсненні замірів, хто саме із уповноважених осіб здійснював заміри, як давно здійснена порубка, а також інформації про винних осіб, дій чи бездіяльності постійного лісокористувача, які виражаються у неналежному здійсненні заходів з охорони та збереження лісу та призвели до заподіяння шкоди.
Щодо доводів Відповідача, що не є належними доказами локальні акти, складені ДП «Ківерцівське ЛГ», оскільки у них не зазначено відомості про освіту, сертифікат та застосовані вимірювальні прилади, судом враховано наступне. 
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ДП «Ківерцівське ЛГ» надано акт огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства, акт заміру пнів самовільної порубки від 12.08.2022, складені та підписані лісничим Рожищенського лісництва ДП «Ківерцівське ЛГ» Салівончиком М.О. та майстром лісу Рожищенського лісництва Хорошилолвим Ю.Г. 
Відповідно до Додатку до Положення про державну лісову охорону, лісову охорону інших постійних лісокористувачів та власників лісів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2009 № 976, лісничий та майстер лісу належать до посадових осіб лісової охорони постійного лісокористувача. При цьому, нормами вищевказаного Положення (п.7) вони уповноважені, зокрема, безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку ліси, що перебувають у власності чи користуванні громадян і юридичних осіб;надсилати у відповідні державні органи матеріали про притягнення осіб, які порушили лісове законодавство або законодавство у галузі мисливського господарства та полювання, до дисциплінарної, адміністративної і кримінальної відповідальності; визначати за затвердженими таксами і методиками розмір збитків, завданих лісовому або мисливському господарству, та шкоди, заподіяної лісу внаслідок порушення законодавства у галузі мисливського господарства та полювання. 
Отже, посилання Відповідача на те, що акти, складені посадовими особами ДП «Ківерцівське ЛГ», у яких зафіксовано факт порушення лісового законодавства та діаметри незаконно зрізаних пнів, є недопустимими доказами, є безпідставним та спрямовані на уникнення цивільно-правової відповідальності у виді сплати збитків, завданих незаконною порубкою. 
Так, вказуючи на недопустимість документів, у яких зафіксовані заміри пнів, складених представниками самого ж Відповідача, він веде себе недобросовісно та діє всупереч своїй попередній поведінці. 
Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що однією з основних засад законодавства є добросовісність, а дії учасників правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин. 
Зокрема доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується на давньоримській максимі "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). По суті згаданий принцип римського права є вираженням equitable estoppel однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина спрямована на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище. В основі цієї доктрини є принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони. 
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 43 ГПК України, аналогічно частина перша статті 44 ЦПК України). 
Наведені висновки сформульовані зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 925/457/23 (провадження № 12-33гс24). 
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Ставлячи під сумнів подані Луцькою окружною прокуратурою докази (протокол огляду місця події від 12.08.2022 та «локальні акти, складені ДП «Ківерцівське ЛГ») Відповідач не заперечує факту наявності незаконної порубки дерев на лісовій ділянці, яка перебуває у його постійному користуванні, а має на меті ухилитися від цивільно-правової відповідальності у виді сплати збитків, завданих незаконною порубкою дерев. 
Між діаметрами пнів, зафіксованими у протоколі огляду місця події від 12.08.2022 та в акті заміру пнів самовільної порубки від 12.08.2022 розбіжність у діаметрах несуттєва та не впливає на розмір заподіяної шкоди на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу».
За висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 12.09.2024 у справі №907/181/22, господарський суд, вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, виходить з презумпції вини правопорушника. 
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. 
Закон не покладає на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. При цьому, Відповідач не надав свого контрозрахунку розміру заподіяної шкоди. 
Відповідно до позиції касаційного суду, викладеної у постанові від 12.03.2025 у справі № 909/131/24, законом не передбачено, що виявлення зрубаних дерев може підтверджуватись тільки певними засобами доказування.
Факт зазначеної порубки лісу як незаконної, а також розмір завданої шкоди підтверджується, окрім протоколу огляду місця події, іншими доказами в сукупності, долученими до позовної заяви, зокрема, рапортом від 12.08.2022 та заявою про злочин, листом ДП «Ківерцівське ЛГ» від 22.11.2022 №1454/-1-10/2-22, актом огляду місця вчинення правопорушення лісового законодавства від 12.08.2022, актом заміру пнів самовільної порубки від 12.08.2022, відомостей обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту та відомості переведення діаметра пня в корі на метри кубічні в корі, розрахунком завданої шкоди, проведеним Державною екологічною інспекцією у Волинській області, висновком експерта № 4536-Е від 22.08.2024 за результатами проведення інженерно-екологічної експертизи.
Отже, завдану шкоду від незаконної порубки підтверджено наявними у справі належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, розрахунком завданої шкоди, проведеним Державною екологічною інспекцією у Волинській області. 
Розрахунок розміру шкоди проведено відповідно до додатку № 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» з врахуванням примітки (розрахунок проведений для сироростучих дерев з обмірами діаметрів пнів в корі біля шийки кореня за межами населених пунктів). 
Згідно п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу", починаючи з 1 січня 2009 року проводиться індексація затверджених цією постановою такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами.
Зазначений розрахунок проведено Державною екологічною інспекцією у Волинської області, як контролюючим органом, у відповідності до приписів ст.20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» на підставі Такс, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 № 665, акту заміру пнів самовільної порубки у кварталі 44 виділі 16 від 12.08.2022, протоколу огляду місця події від 12.08.2022 (з урахуванням діаметрів пнів незаконно зрубаних дерев, породи «сосна» та коефіцієнтів індексації такс).
Згідно ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. 
Отже, для оцінки як допустимого доказу розрахунку розміру шкоди, проведеного Державною екологічною інспекцією у Волинській області, не є необхідним проведення нею перевірки як органом контролю та складання акту за її результатами. 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №925/382/17 від 19.09.2018 розрахунок збитків, проведений Державною екологічною інспекцією, визнано належним та достатнім доказом розміру заподіяних збитків.
Окрім цього, розмір шкоди підтверджено додатково й висновком експерта № 4536-Е від 22.08.2024 за результатами проведення інженерно-екологічної експертизи у межах кримінального провадження №12022030580001384 від 12.08.2022.
Згідно висновку експерта розмір шкоди заподіяної лісу внаслідок незаконної порубки становить 90 599, 50 грн. 
Відповідно до ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Суд касаційної інстанції у постанові від 10.01.2024 у справі №11/2653/17 наголосив, що висновок експерта у кримінальному провадженні, у якому не зазначено, що він підготовлений для подання до суду, можливо взяти до уваги якщо він стосується предмета доказування та відповідає вимогам ст. 98 ГПК України і підготовлений у рамках кримінального провадження судовим експертом.
За позицією Верховного Суду, яка міститься у постанові від 27.01.2021 по справі № 461/3675/17, чинне процесуальне законодавство не встановлює заборони можливості використання під час розгляду справи доказів, отриманих в межах інших проваджень. Докази, зібрані у межах кримінального провадження, можуть бути використані як докази у справі, якщо відповідні дані стосуються предмета доказування. 
Так, розмір пред`явленої до стягнення шкоди за незаконну порубку дерев в сумі 90 599,50 грн розраховано судовим експертом відділу інженерно-технічних досліджень Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, який попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. 
Так, судова інженерно-екологічна експертиза проведена за матеріалами вищевказаного кримінального провадження.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про судову експертизу" незалежно від виду судочинства судовий експерт має право заявляти клопотання, що стосуються предмета судової експертизи. 
Аналогічні права судового експерта передбачені в п. 2.1 розділу ІІ Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, згідно з яким експерт має право, зокрема, відповідно до процесуального законодавства заявляти клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків та вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи; у разі виникнення сумніву щодо змісту та обсягу доручення невідкладно заявляти клопотання органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), щодо уточнення поставлених експертові питань. 
Поряд з цим варто звернути увагу, що експерт відділу інженерно-технічних досліджень Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз під час проведення дослідження не звертався з клопотаннями до слідчого про проведення ним особисто огляду та обміру пнів зрубаних дерев відтак, експерту було надано достатньо документів та інформації для надання висновку. 
Таким чином, висновок експерта № 4536-Е від 22.08.2024 відповідає положенням ст. 98 ГПК України та є належним та достовірним доказом. 
Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що факт незаконної порубки дерев було виявлено самостійно відповідачем, що підтверджується складеними актами огляду місця вчинення порушення лісового законодавства. Також відповідальними працівниками відповідача складено документ - відомості щодо обчислення розміру шкоди, яка заподіяна незаконною порубкою дерев. Судовим експертом підтверджено правомірність проведеного розрахунку та встановлено, що розмір шкоди заподіяної лісу внаслідок незаконної порубки складає 90 599,50 грн.
Відтак з огляду на наявні докази, які містяться в матеріалах справи, колегія суддів апеляційної інстанції виснує, що факт незаконної порубки дерев було підтверджено відповідальними працівниками відповідача, а розмір встановленої шкоди підтверджено шляхом проведення судової експертизи. Водночас заперечення відповідача щодо недоведеності проведеного розрахунку розміру заподіяної шкоди, розмір якої було визначено також і представниками відповідача, по суті свідчить про взаємосуперечливу поведінку апелянта.
Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.
У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.
Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.
Зазначений принцип лежить в основі доктрини "venire contra factum propriu" (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.
Із огляду на зазначене колегія суддів апеляційної інстанції враховує принцип "venire contra factum propriu" під час ухвалення судового рішення в даній справі.
Суд зауважує, що причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.
Підприємство, допустивши протиправну бездіяльність у вигляді невчинення дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчій останньому території земель лісового фонду, діяло неправомірно, що призвело до незаконного вирубування невстановленими особами дерев (нанесення збитків). Відтак, саме наслідок бездіяльності працівників відповідача стало можливим і відбулось вирубування дерев та заподіяна шкода.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Нормами чинного законодавства, зокрема Лісовим кодексом та Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" обумовлено, що організація і забезпечення охорони та захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних порубок та інших пошкоджень, покладається саме на постійних лісокористувачів. Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладання на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо, хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення постійним лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній постійному лісокористувачу ділянці лісу. Обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, у тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.
Відтак, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов`язків. Тобто проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев невстановленими особами.
Юридична відповідальність є важливим елементом правового регулювання суспільних відносин, суть якого полягає в цілеспрямованому впливі на поведінку індивідів за допомогою юридичних засобів з метою впорядкування суспільних відносин, надання їм системності і стабільності, уникнення різких загострень соціальних конфліктів, втілення принципів соціальної справедливості тощо. Саме існування права як регулятора суспільних відносин обумовлене необхідністю підтримувати соціальний порядок у неоднорідному суспільстві, попереджаючи будь-які відхилення від встановлених правил поведінки. За допомогою юридичної відповідальності встановлюються дієві механізми охорони і захисту суспільних відносин від неправомірних посягань шляхом покарання діянь, які порушують умови нормального розвитку суспільства, суперечать інтересам держави, суспільства в цілому. Розгляд юридичної відповідальності саме в цьому контексті дозволяє з`ясувати її роль і значення в системі забезпечення і гарантування прав і свобод особи, їх охорони і захисту від незаконних порушень. Юридична відповідальність є важливим засобом забезпечення законності та правопорядку, належної реалізації чинного законодавства. З іншого боку, вона стимулює правомірну поведінку суб`єктів суспільних відносин, сприяє формуванню в населення поваги до права та закону, а отже, виступає істотним фактором побудови правової держави в Україні.
Колегія суддів апеляційної інстанції наголошує, що відповідачем не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження факту здійснення останнім заходів з організації охорони лісу в достатній мірі, заходів з недопущення самовільних та незаконних рубок на території лісового фонду підприємства. У свою чергу прокурор не зобов`язаний доводити та обґрунтовувати, які саме заходи з охорони лісу зобов`язаний вживати відповідач, оскільки в даному випадку обґрунтованим є твердження про те, що усі заходи, які вживалися ним є недостатніми, оскільки мав місце факт незаконної вирубки лісу, а усі заходи охорони лісу не привели до його попередження, зупинення, або ж виявлення винних осіб. Окрім того, за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (ст. ст. 614, 1166 ЦК України) передбачає презумпцію вини правопорушника. Таким чином місцевий господарський суд повно та всебічно дослідив докази, які підтверджують обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують протиправну бездіяльність відповідача у вигляді невчинення останнім дій, направлених на забезпечення охорони і збереження лісу від незаконних порубок дерев на підвідомчій відповідачу території земель лісового фонду, що як наслідок є правовою підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин, рішення Господарського суду Волинської області від 08.05.2026 у справі №903/281/26 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу ДП "Ліси України" в особі Філії "Поліський лісовий фонд" - без задоволення.
Судові витрати апеляційний суд розподіляє з урахуванням положень ст.ст. 123, 129 ГПК України та покладає на скаржника.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ДП "Ліси України" в особі Філії "Поліський лісовий фонд" на рішення Господарського суду Волинської області від 08.05.2026 у справі №903/281/26 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 08.05.2026 у справі №903/281/26 - без змін.
2. Справу №903/281/26 повернути до Господарського суду Волинської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "13" липня 2026 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю. 

Суддя   Юрчук М.І. 

Суддя   Розізнана І.В.