ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 285/3505/26 
провадження № 3/0285/1407/26 
17 липня 2026 року м. Звягель
Суддя Звягельського міськрайонного суду Житомирської області Сусловець М.Г., розглянувши матеріали, що надійшли від Управління патрульної поліції в Житомирській області про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої АДРЕСА_1 ,
за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення
УСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення випливає, що ОСОБА_1 03.06.2026 о 22:00 годині на А/Д М-06 Київ-Чоп керуючи автомобілем Skoda Octavia A7 д.н.з. НОМЕР_1 , не врахувала дорожню обстановку, не вибрала безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснила наїзд на тварину яка перебувала на проїзній частині дорозі.
ОСОБА_1 надіслала суду письмове пояснення, в якому зазначила, що вонарухалась зі швидкістю близько 90-100 км/год, з дотриманням ПДР. На дорогу вибігла раптово вибігла дика тварина, жодних попереджувальних знаків про диких тварин, встановлено не було. Вважає, що ДТП сталася виключно через неналежне утримання дороги відповідними службами.
Заслухавши пояснення особи та дослідивши матеріали справи (схему ДТП, фотофіксацію, рапорт), суд приходить до наступних висновків:
За положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
За ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Виконання цих завдань неможливе без чіткого визначення предмета доказування у даній справі, а також (у межах ст. 251 КпАП) відповідних засобів доказування.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Таким чином, при розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як докази винуватості ОСОБА_1 у скоєнні інкримінованого їй правопорушення, працівник поліції надав: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення ОСОБА_1 , схему місця ДТП, рапорт працівника поліції.
Разом із тим, вказані докази суд не може визнати належними, допустимими, достовірними та такими, які узгоджуються із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», і які свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 , у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, враховуючи наступне.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про дорожній рух», власники доріг або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху та відшкодування збитків, завданих неналежним станом доріг.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 не мала технічної можливості вчасно виявити, що на дорогу вибіжить дика тварина, оскільки вона не була позначена відповідним дорожнім знаком (1.36 «Дикі тварини»), що є порушенням п. 1.5 ПДР з боку відповідальних осіб.
Посилання поліції на порушення водієм п. 12.1 ПДР (швидкість руху) є безпідставним, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази перевищення водієм встановлених обмежень швидкості. Сам факт зіткнення з твариною яка раптово вибігла на дорогу, не може автоматично свідчити про неправильний вибір швидкості.
Наведене свідчить про те, що при складанні протоколу працівником поліції не вмотивував належним чином та не проаналізував, чи існує причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_1 і дорожньо-транспортною пригодою, та чи дійсно порушення п.12.1 ПДР за встановлених обставин справи призвело до дорожньо-транспортної події.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Виходячи з вимог ст. 62 Конституції України, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише у разі доведення її вини в установленому законом порядку належними та допустимим доказами, що є складовою справедливого правосуддя у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.
Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Оскільки факт вчинення ОСОБА_1 , адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не є належно доведеним відповідними доказами в справі, провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю через відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 9, п. 1 ст. 247, ст. ст. 251, 280, 283, 284 КУпАП
ПОСТАНОВИВ:
Провадження в справі про вчинення  ОСОБА_1  правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. 
Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Звягельський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови .

Суддя         М.Г. Сусловець