ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
13 вересня 2026 року | Справа № 280/6708/26 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прудивуса О.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ВТОРКОНСТРУКЦІЯ» (код ЄДРПОУ 38664276, 69002, м. Запоріжжя, вул. Гоголя, буд. 143, кв. 2)
до: Південно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (код ЄДРПОУ 44729283, 49087, м. Дніпро, пров. Універсальний, буд. 12)
про: визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень.

02.07.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ВТОРКОНСТРУКЦІЯ» (далі – позивач) до Південно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі – відповідач), в якому позивач просить:
– визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 09.06.2026 № 5556/08/01/09/02/38664276/ДПС/ТД-ФС про накладання штрафу на позивача за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 86 470,00 грн;
– вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Позивач обґрунтовує позовні вимоги таким.
22.06.2026 на адресу позивача надійшов рекомендований лист, у вкладенні якого містилася постанова відповідача від 09.06.2026 № 5556/08/01/09/02/38664276/ДПС/ТД-ФС про накладання штрафу на позивача за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 86 470,00 грн. Дана постанова винесена за результатами розгляду відповідачем листа Головного управління ДПС у Запорізькій області від 16.04.2026 № 5315/5/08-01-07-08-12 про надання інформації та Акту перевірки від 06.04.2026 № 5556/08/01/09/02/38664276, проведеної Головним управлінням ДПС у Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Доківська, 15. Позивач наголошує на тому, що власної перевірки відповідач не проводив, власного акту перевірки не складав та не направляв. 
В акті перевірки та в оскаржуваній постанові зазначено, що Головним управлінням ДПС у Запорізькій області в ході перевірки місця виробництва за адресою: м. Запоріжжя, вул. Доківська, буд. 15, де начебто здійснює господарську діяльність позивач, станом на 25.03.2026 встановлено допущення до роботи без оформлення трудових відносин слюсаря ОСОБА_1 . Разом з цим, позивач заперечує факт проведення ним будь-якої господарської діяльності за адресою: м. Запоріжжя, вул. Доківська, буд. 15. Позивач стверджує, що воно зареєстровано за адресою: м. Запоріжжя, вул. Гоголя, бул.143/2, а господарську діяльність веде за адресою: м. Запоріжжя, Південне шосе, буд. 67. 
Позивач вважає, що відповідачем не було встановлено реального порушення трудового законодавства, а тому оскаржувана постанова відповідача є протиправною, у зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов у повному обсязі.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.07.2026 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження). 
31.08.2026 судом отримано відзив на позовну заяву (вх. № 49786 від 31.08.2026), в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки відповідно до акта про результати фактичної перевірки від 06.04.2026 № 5556/08/01/09/02/38664276 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області у період з 25.03.2026 по 03.04.2026 проведено фактичну перевірку місця виробництва, розташованого за адресою: м. Запоріжжя, вул. Доківська, буд. 15, де здійснює господарську діяльність позивач. За результатами перевірки, станом на 25.03.2026, встановлено допущення до роботи без оформлення трудових відносин слюсаря ОСОБА_1 . Згідно з даними Витягу з Єдиного державного реєстру страхувальників Вебпорталу Пенсійного фонду України, дана особа відсутня у списку застрахованих осіб позивача. 
Відповідач у відзиві зазначає, що на підставі таких обставин, ним було прийнято оскаржувану постанову про накладання штрафу на позивача за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 86 470,00 грн. На переконання відповідача, підстав для скасування такої постанови немає. З огляду на викладені вище обставини, відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У зв`язку з розглядом даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, розглянувши матеріали і з`ясувавши обставини адміністративної справи, дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивача зареєстровано як юридичну особу – товариство з обмеженою відповідальністю 02.04.2013 (а.с.15).
Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідача зареєстровано як юридичну особу – орган державної влади 27.09.2022 (а.с.91-95). 
На підставі наказу Головного управління ДПС у Запорізької області від 25.03.2026 № 386-п про проведення фактичної перевірки позивача (а.с.107) Головним управлінням ДПС у Запорізької області були видані направлення на перевірку від 25.03.2026 №№ 670 та 671 щодо проведення фактичної перевірки позивача за адресою: м. Запоріжжя, вул. Доківська, буд. 15 (а.с.110-111).
25.03.2026 уповноваженими особами Головного управління ДПС у Запорізької області був складений акт про результати фактичної перевірки з питання здійснення контролю за достриманням суб`єктом господарювання вимог законодавства, які є обов`язковими до виконання при здійсненні виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі підакцизними товарами; вимог законодавства, яке регулює ведення касових операцій; дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), а також дотримання інших вимог нормативно-правових актів, що регулюють обіг підакцизних товарів в Україні. В зазначеному акті уповноваженими особами податкового органу було встановлено, зокрема, порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України) (а.с.7-10).
Позивачем було подано до Головного управління ДПС у Запорізької області заперечення на акт фактичної перевірки, в яких було зауважено, зокрема, про ненаходження позивача за адресою: м. Запоріжжя, вул. Доківська, буд. 15 (а.с.16). Податковим органом були надані позивачу результати розгяду таких заперечень, в яких ним, зокрема, було заперечено факт ненаходження позивача за зазначеною адресою (а.с.18-23).
16.04.2026 Головним управлінням ДПС у Запорізької області було направлено лист до відповідача про надання інформації, в якому ним повідомлено про те, що в ході перевірки позивача було встановлено використання праці найманої особи без оформлення трудових відносин, а саме, слюсаря Жекова Віталія Степановича (а.с.98-99).
13.05.2026 відповідачем було прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № 5556/08/01/09/02/38664276/ДПС/ТД, в якому було ухвалено прийняти рішення щодо розгляду справи про накладання штрафу на позивача за порушення законодавства про працю, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 265 КЗпП України (а.с.113-114).
Постановою від 09.06.2026 про накладання штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 5556/08/01/09/02/38664276/ДПС/ТД-ФС відповідач застосував до позивача штраф у розмірі 86 470,00 грн (а.с.25-26).
Оцінюючи правомірність постанови відповідача від 09.06.2026 № 5556/08/01/09/02/38664276/ДПС/ТД-ФС про накладання штрафу на позивача за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 86 470,00 грн та наявність правових підстав для її скасування, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
За приписами ч. 1 ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад (ч. 2 ст. 259 КЗпП України).
Отже, право здійснювати контроль за додержанням законодавства про працю на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з метою перевірки дотримання податкового законодавства закріплено за податковими органами згідно з ч. 2 ст. 259 КЗпП України.
За змістом норм п. 80.10 ст. 80, п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України (далі - ПК України), якими регламентовано порядок оформлення результатів фактичної перевірки, результати такої перевірки у разі встановлення під час її проведення порушень оформлюються у формі акта, який складається та підписується посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). Зазначений акт є документом, що підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.
Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику, зокрема з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, є Державна служба України з питань праці (Держпраці).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 «Про затвердження Положення про Державну службу України з питань праці» затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (далі – Положення № 96).
Згідно з п. 1 Положення № 96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра економіки, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
За приписами пп. 6, 9 п. 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює: державний контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; державний контроль за додержанням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи.
Відповідно до п. 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що Держпраця та утворені в установленому порядку її територіальні органи наділені контролюючими функціями за дотриманням роботодавцями законодавства про працю.
Нормою п. 8 Положення № 96 передбачено, що Держпраці під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також підприємствами, установами та організаціями.
Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення» (далі - Порядок № 509), визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених ч. 2 ст. 265 КЗпП України та ч.ч. 3-7 ст. 53 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VI «Про зайнятість населення» (далі – Закон України від 05.07.2012 № 5067-VI) (п. 1 Порядку № 509).
У п. 2 Порядку № 509 закріплено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абз. 3-7 цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
На цій підставі, суд зазначає, що у разі виявлення податковим органом фактів порушення вимог законодавства про працю та фіксації їх у складеному цим органом акті перевірки і надання його Держпраці у порядку взаємодії цих органів для виконання покладених на них завдань, Держпраці, відповідно до закону, наділена повноваженнями притягати до відповідальності суб`єктів таких правопорушень, зокрема накладати штрафи у розмірі та в порядку, визначеному законодавством.
Відтак, суд вважає, що відсутність або наявність у період спірних правовідносин підзаконного нормативно - правового акту, який би передбачав можливість накладення штрафу на підставі акту фактичної перевірки податкового органу, не може впливати на обсяг, зміст та порядок реалізації вищезгаданих повноважень податкових органів та органів з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, змінювати чи скасовувати їх, оскільки вони належать вказаним суб`єктам владних повноважень відповідно до закону.
У постанові від 17.04.2024 у справі № 560/3981/23 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 118464322) Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив:
« 35. Відповідальність за порушення законодавства про працю, у тому числі для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, зокрема в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), передбачена нормами абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України.
36. Тому Верховний Суд констатує, що повноваження на проведення перевірки стосовно дотримання фізичними особами - підприємцями вимог законодавства про працю, виявлення, оформлення і фіксацію відповідних порушень (зокрема в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)) належить податковому органу відповідно до закону.
37. При цьому повноваження щодо притягнення до відповідальності за вищевказані правопорушення шляхом накладення штрафу за законом (частина четверта статті 265 Кодексу законів про працю України) надані центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.
38. Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику, зокрема з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, є Державна служба України з питань праці (Держпраці). Відповідні приписи про це наведені у пункті 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96.
39. Пунктом 8 цього ж Положення передбачено, що Держпраці під час виконання покладених на неї завдань взаємодіє в установленому порядку з іншими державними органами, допоміжними органами і службами, утвореними Президентом України, тимчасовими консультативними, дорадчими та іншими допоміжними органами, утвореними Кабінетом Міністрів України, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, громадськими спілками, профспілками та організаціями роботодавців, відповідними органами іноземних держав і міжнародних організацій, а також підприємствами, установами та організаціями.
40. З огляду на вищевикладене, Верховний Суд вважає, що у разі виявлення податковим органом фактів порушення вимог законодавства про працю та фіксації їх у складеному цим органом акті перевірки, надання його Держпраці в порядку взаємодії цих органів для виконання покладених на них завдань, Держпраці, відповідно до закону, наділена повноваженнями притягати до відповідальності суб`єктів таких правопорушень, зокрема накладати штрафи у розмірі та в порядку, визначеному законодавством. У спірних відносинах розмір штрафу та суб`єкт, уповноважений його накладати напряму визначені у нормах статті 265 Кодексу законів про працю України.
45. …відсутність або наявність у період спірних правовідносин підзаконного нормативно - правового акту, який би передбачав можливість накладення штрафу на підставі акту фактичної перевірки податкового органу, не може впливати на обсяг, зміст та порядок реалізації вищезгаданих повноважень податкових органів та органів з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, змінювати чи скасовувати їх, оскільки вони належать вказаним суб`єктам владних повноважень відповідно до закону.
46. У зв`язку з цим колегія суддів критично оцінює доводи позивачки про відсутність у підзаконному акті Уряду України відповідних норм, які б передбачали можливість накладення у спірних правовідносинах штрафу на підставі акта фактичної перевірки податкового органу, а отже, на її думку, зумовлюють протиправність оскарженої у цій справі постанови Держпраці про накладення штрафу.
47. Усе вищевикладене засвідчує, що суди попередніх інстанцій, в силу приписів частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішуючи спір у справі, що розглядається, повинні були застосувати насамперед норми закону, який має вищу юридичну силу та у спірних правовідносинах передбачав наявність у відповідача повноважень стосовно накладення штрафу на суб`єктів господарювання - фізичних осіб - підприємців за порушення ними вимог законодавства про працю, відповідальність за які встановлена нормами абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України, і які виявлені податковим органом в ході фактичної перевірки та зафіксовані цим органом у акті, складеному за результатом такого заходу державного контролю».
Аналогічна правова позиція викладена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постановах від 02.10.2024 у справі № 560/11269/23 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 122039169), від 17.06.2025 у справі № 160/24607/24 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 128192729) та від 12.05.2026 у справі № 280/10418/24 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 136451967).
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За приписами ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Нормою ст. 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
У ч. 1 ст. 21 КЗпП України закріплено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Згідно з ч. 4 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Відповідальність за порушення законодавства про працю визначена ст. 265 КЗпП України, відповідно до якої юридичні та фізичні особи, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків (крім випадків, якщо платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків є сам працівник) - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
Законодавцем у п. 2 ч. 5 ст. 50 Закону України від 05.07.2012 № 5067-VI закріплена заборона роботодавців застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.
Характерними ознаками трудових відносин є: систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат); підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 «Класифікатор професій», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327; обов`язок роботодавця надати робоче місце; дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.
З викладеного вбачається, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.
Аналогічна правова позиція викладена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду в постанові від 02.07.2024 по справі № 460/14056/21 (№ в Єдиному державному реєстрі судових рішень 120111610).
Аналіз наведених норм КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що трудовий договір – це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.
Водночас працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Так, судом встановлено, що на підставі наказу Головного управління ДПС у Запорізької області від 25.03.2026 № 386-п про проведення фактичної перевірки позивача (а.с.107) Головним управлінням ДПС у Запорізької області були видані направлення на перевірку від 25.03.2026 №№ 670 та 671 щодо проведення фактичної перевірки позивача за адресою: м. Запоріжжя, вул. Доківська, буд. 15 (а.с.110-111).
25.03.2026 уповноваженими особами Головного управління ДПС у Запорізької області був складений акт про результати фактичної перевірки з питання здійснення контролю за достриманням суб`єктом господарювання вимог законодавства, які є обов`язковими до виконання при здійсненні виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі підакцизними товарами; вимог законодавства, яке регулює ведення касових операцій; дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), а також дотримання інших вимог нормативно-правових актів, що регулюють обіг підакцизних товарів в Україні. В зазначеному акті уповноваженими особами податкового органу було встановлено, зокрема, порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України (а.с.7-10).
Позивачем було подано до Головного управління ДПС у Запорізької області заперечення на акт фактичної перевірки, в яких було зауважено, зокрема, про ненаходження позивача за адресою: м. Запоріжжя, вул. Доківська, буд. 15 (а.с.16). Податковим органом були надані позивачу результати розгяду таких заперечень, в яких ним, зокрема, було заперечено факт ненаходження позивача за зазначеною адресою (а.с.18-23).
16.04.2026 Головним управлінням ДПС у Запорізької області було направлено лист до відповідача про надання інформації, в якому ним повідомлено про те, що в ході перевірки позивача було встановлено використання праці найманої особи без оформлення трудових відносин, а саме, слюсаря Жекова Віталія Степановича (а.с.98-99).
13.05.2026 відповідачем було прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № 5556/08/01/09/02/38664276/ДПС/ТД, в якому було ухвалено прийняти рішення щодо розгляду справи про накладання штрафу на позивача за порушення законодавства про працю, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 265 КЗпП України (а.с.113-114).
Постановою від 09.06.2026 про накладання штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № 5556/08/01/09/02/38664276/ДПС/ТД-ФС відповідач застосував до позивача штраф у розмірі 86 470,00 грн (а.с.25-26).
Судом було досліджено наявну у матеріалах справи копію письмових пояснень ОСОБА_1 від 25.03.2026, в яких він зазначив свою займану посаду як «слюсар ТОВ Ековторконструкції». Крім того, ним було зазначено таке: «Сьогодні 25.03.2026 р. в межах проведення слідчих дій по кримінальній справі зафіксовані залишки піролізного палива за адресою м. Запоріжжя вул. Доківська 15… Піролізне (пічине) паливо, в об`ємі 7 000 літрів, за вказаною адресою належить ТОВ Ековторконструкція, керівником якого є ОСОБА_2 , другою уповноваженою особою вказаного товариства є Іщенко Сергій Вікторович. Вказані особи здійснюють діяльність на вказаній адресі з виготовлення, зберігання та реалізації пічного (піролізного) пального. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заробітну плату мені виплачують готівкою у розмірі 2 500,00 грн за фактичний відпрацьований день. Графік роботи не нормований, в середньому в місяць працюю 15 діб» (а.с.112). 
Зазначені обставини спростовують доводи позивача про не здійснення господарської діяльності за адресою: м. Запоріжжя, вул. Доківська, буд. 15 та підтверджують факт найманої праці ОСОБА_1 у позивача.
Таким чином, судом встановлено допущення позивачем порушення вимог законодавства про працю, зокрема, ст. 24 КЗпП України, що полягало у використанні праці найманої особи без оформлення трудових відносин.
Так, у контексті спірних правовідносин суд виходить із того, що у разі виявлення податковим органом фактів порушення вимог законодавства про працю та фіксації їх у складеному цим органом акті перевірки і надання його Держпраці у порядку взаємодії цих органів для виконання покладених на них завдань, Держпраці, відповідно до закону, наділена повноваженнями притягати до відповідальності суб`єктів таких правопорушень, зокрема накладати штрафи у розмірі та в порядку, визначеному законодавством. Відтак у відповідача були наявні правові підстави для прийняття постанови від 09.06.2026 № 5556/08/01/09/02/38664276/ДПС/ТД-ФС про накладання штрафу на позивача за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 86 470,00 грн.
Стосовно правильності розрахунку відповідачем розміру штрафу, визначеного в оскаржуваній постанові, суд зазначає таке.
Відповідальність за порушення законодавства про працю визначена ст. 265 КЗпП України, відповідно до якої юридичні та фізичні особи, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків (крім випадків, якщо платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків є сам працівник) - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
Згідно з положеннями ст. 8 Закону України від 03.12.2025 № 4695-ІХ «Про Державний бюджет України на 2026 рік» місячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2026 року становить 8 647 грн.
Так, розмір штрафу за досліджуване порушення норм трудового законодавства складає 86 470,00 грн (8 647,00 * 10 = 86 470,00 грн).
Отже, розмір штрафу, накладеного постановою відповідача від 09.06.2026 № 5556/08/01/09/02/38664276/ДПС/ТД-ФС за порушення законодавства про працю та зайнятість населення відповідачем розраховано вірно.
Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, зокрема, факт допущення позивачем порушення вимог законодавства про працю, зокрема ст. 24 КЗпП України, аналізуючи зазначені правові позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про правомірність постанови відповідача від 09.06.2026 № 5556/08/01/09/02/38664276/ДПС/ТД-ФС про накладання штрафу на позивача за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 86 470,00 грн.
Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 09.06.2026 № 5556/08/01/09/02/38664276/ДПС/ТД-ФС про накладання штрафу на позивача за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 86 470,00 грн, на переконання суду, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а відтак, у задоволенні зазначених позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд вважає, що відповідач надав докази на спростування обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги. Зокрема, відповідачем доведено правомірність своєї постанови від 09.06.2026 № 5556/08/01/09/02/38664276/ДПС/ТД-ФС про накладання штрафу на позивача за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 86 470,00 грн.
У свою чергу, позивачем, на переконання суду, не доведено факт протиправності постанови відповідача від 09.06.2026 № 5556/08/01/09/02/38664276/ДПС/ТД-ФС про накладання штрафу на позивача за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у розмірі 86 470,00 грн та наявності правових підстав для її скасування.
Таким чином, адміністративний позов, на переконання суду, є необґрунтованим, а відтак у його задоволенні слід відмовити повністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, підстави для присудження на користь позивача судових витрат відсутні.
Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 2, 6, 8 – 10, 14, 90, 241 – 246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Відмовити повністю у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ВТОРКОНСТРУКЦІЯ» (код ЄДРПОУ 38664276, 69002, м. Запоріжжя, вул. Гоголя, буд. 143, кв. 2) до Південно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (код ЄДРПОУ 44729283, 49087, м. Дніпро, пров. Універсальний, буд. 12) про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 13 вересня 2026 року.

Суддя О.В. Прудивус